Török fürdők a hódoltságban

„A törökök sokat és szívesen fürdenek, s adnak is erre” – összegezte budai tapasztalatait Melchior Besolt a 16. század végén.1 Valóban, a hódítók az új tartományban fürdõk tucatjait használták, s ezek jelentõs részét – erre a pénzt nem kímélve – újonnan építették. Talán maguk sem gondolták, hogy éppen ezek a fürdõk lesznek a török kor legidõtállóbb emlékei: a mecseteknek, karavánszerájoknak nyoma is alig maradt, a fürdõk közül jó néhány máig is áll.
A remek építmények hírét már a török idõkben terjeszteni kezdték az utazók és a tudósok; Georg Wernher, Augerius Gislenius Busbequius vagy Istvánffy Miklós leírásait sokan olvasták.2 Bár a késõbbiekben az érdeklõdés homlokterébe inkább a termálvizek gyógyászati haszna került, a fürdõk múltjáról az orvosok sem feledkeztek meg teljesen. Laurentius Stoker 1721-ben még csak négy oldalt szentelt a kérdésnek, jó száz évvel késõbb Linzbauer Ferenc Xavér már több, mint hetvenet.3 A budai fürdõkultúra múltjának és jelenének feltárásán annyian fáradoztak, hogy 1933-ban már érdemesnek látszott kiadni a budai és pesti gyógyfürdõk irodalmának bibliográfiáját is.4 Az elõzõhöz hasonló, a fürdõket említõ szerzõkre koncentráló összeállítás az 1960-as években is megjelent.5 A második világháború után megindultak az elsõsorban Gerõ Gyõzõ nevével fémjelezhetõ régészeti kutatások és mûemléki helyreállítások. Hasonló feltárásokra és filológiai kutatómunkára az ország több településén (Babócsán, Egerben, Esztergomban, Székesfehérváron, Pécsen) is sor került.
Idõrõl idõre összefoglaló munkák is napvilágot láttak, mégha nem is önálló tanulmány formájában, hanem a hódoltsági török építészetet, mûvészetet tárgyaló értekezések keretében. Foerk Ernõ 1917-ben mérte fel tanítványaival a török világ még álló emlékeit.6 Ugyancsak a fennmaradt objektumoknak szentelt kötetet Molnár József és Gerõ Gyõzõ 1976-ban, majd 1980-ban Gerõ kiváló monográfiában dolgozta fel a témát.7 A korábbiakkal ellentétben teljes körû, régészeti és történeti adatokra egyaránt támaszkodó áttekintést nyújtott Oktay Aslanapa és Ekrem Hakki Ayverdi, az oszmán-török mûvészettörténet két jeles kutatója. Sajnos éppen a magyar források tekintetében ismereteik igen hiányosak, s a török irodalmat is következetlenül használják, ezért munkáik erõs kritikával kezelendõek.8
Munkánk elsõsorban a történeti források összegyûjtésére tesz kísérletet. Ezek alapján próbálja meghatározni, hogy hol és hány fürdõ mûködött a hódoltságban,9 s amennyiben lehetséges, behatárolni ezek mûködési idejét és alapítójuk személyét. A tanulmányt adatbázis követi, amely közread minden lényeges forrásszöveget, különös tekintettel az eddig magyarul meg nem jelent, vagy pontatlanul lefordított török forrásokra. Az idõrendben közölt szövegeket a régészeti kutatások érintõleges felsorolása követi. Mindezek után elemezzük és értelmezzük a forrásokat, amennyiben ezek mennyisége és minõsége indokolttá tette ezt.
A forrásokról
Régészet-mûemlékvédelem
A török fürdõkre utaló legegyértelmûbb forrás maga az épület. A hódoltság területérõl majd másfél tucat maradt fenn közülük többé vagy kevésbé.10 Ezen mûemlékek és régészeti leletek azért rendkívül fontosak, mert általuk magát az építészeti szerkezetet, a koncepciót és a kivitelezés minõségét mérhetjük fel.

Írásos dokumentumok
a) Muszlim források. A muszlim hivatalos iratok között több helyen számíthatunk a fürdõk vagy fürdõsök említésére. Amennyiben állami intézményekkel van dolgunk, akkor elszámolásaik bekerültek a tartományi pénztárkönyvekbe. Magánalapítványok esetén az alapítólevél (vakufnáme) tájékoztat róluk, vagy esetleg a tarományi adóösszeírásokban bukkannak fel, mint a vakuf (alapítvány) részei. Harmadrészt az összeírt muszlim lakosok között akadhatunk fürdõalkalmazottakra.
Egészen más jellegûek a földrajzi munkák. Ezeknek a szerzõi egy-egy tartományról kívántak képet adni, s mivel a fürdõk a települések jellegzetes objektumai voltak, gyakorta megemlékeztek róluk. Két munkáról kell szót ejtenünk.
Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmí (?–1598 után)11 a tizenöt éves háború során járt a hódoltságban, valószínûleg 1594-ben. Munkája, a Menázir’l-aválim (A világok látképei) különösen a Balkán és a hódoltság leírása szempontjából jelentõs. A magyar vonatkozású részek fordítását egy bécsi kézirat alapján Bálint Gábor adta közre elõször, a szerzõt azonban nem tudta azonosítani.12 Fekete Lajos egy 17. századi török utazónak, Ebu Bekir bin Behrám ed-Dimiskínek (?–1690/1691) Terdzsüme-i csográfja-i kebír (A nagy atlasz fordítása) címû munkáját tette közzé magyarul. A szerzõ – ahogy erre Fekete Lajos is felhívta a figyelmet – néhány részt, például a fürdõk leírását szó szerint vette át Ásik Mehmedtõl.13 A jelen tanulmányban olvasható fordítások az isztambuli Süleymâniye Kütüphânesi kézirata alapján készültek.14 Ásik Mehmed azonban csak részben járhatta be a birodalom legészakibb tartományát, saját tapasztalataira csak a Belgrádról Budára vezetõ út mellett fekvõ települések, illetve az Északkelet-Dunántúl esetében támaszkodhatott.
Sokkal részletesebb Evlia Cselebi15 teljességre törekvõ útleírása, amelynek hódoltsági fejezetei 1660 és 1665 között keletkeztek.16 E forrásra kicsit hosszabban ki kell térnünk részint egyedi, összegzõ volta, másrészt a körülötte dúló viták miatt. Szekfû Gyula gyilkos hangvételû kritikája óta e munkára a gyanú árnya vetül, jóllehet egyre több olyan adat bukkan fel, amely igazolja a világutazó állításait.17 Leírásai mindig szigorú rendet követnek: ismerteti a település történetét, közigazgatási helyét, tisztségviselõit, azután rátér a földrajzi adottságokra, majd városrészenként a nevezetességekre. A sort többnyire a helyi jellegzetességek és a meglátogatandó szent helyek leírása zárja. Többek között ez a rendszeresség táplálja a bizalmatlanságot: Evliának talán akkor is eljár a tolla, ha valójában nincsenek adatai. Ennek ellentmondani látszik az a tény, hogy a szerzõ a szokásos klisékben üresen hagyta az objektumok számára, elnevezésére utaló helyet, ha azokról nem voltak ismeretei. Sõt, keleti szerzõtõl meglehetõsen szokatlan módon, akár bevallja tudatlanságát is. Törökkoppány leírásánál például a következõket olvashatjuk: „de hogy a város hány lépés [hosszú], arra nem emlékszem”.18 Témánkhoz visszakanyarodva: ha azt írja, hogy az adott városban (---) darab fürdõ van, akkor egyszerûen nem volt biztos a dolgában. Ám ez nem azt jelenti, hogy a településen ne létezett volna ilyen intézmény (ld. Simontornya esetét!). Amennyiben pontosan megadja a fürdõk számát, de részleteket nem közöl, akkor gyengébb minõségû, esetleg átalakított épületekre gyanakodhatunk. Elõfordul azonban olyan eset is, amikor egy komolyan megépített fürdõt éppen csak megemlít a jeles utazó (pl. Gyulán). Azok a leírások a legmegbízhatóbbak, ahol részletesen olvashatunk a fürdõ épületérõl, a víz hatásairól, stb. Bár a megfogalmazás gyakorta az oszmán költészet és a mûvészi prózaírás hagyományait követi – a kupolák az égig érnek, a medencékben az élet vize csobog, a fürdõsök pedig angyalok –, a szóvirágok annyit mindenképpen bizonyítanak, hogy az egyébként eléggé kényes ízlésû Evlia Cselebi meg volt elégedve a szolgáltatással, azaz jól mûködõ fürdõre lelt.
Evlia 42 település körülbelül 70 fürdõjét említi. (A bizonytalanság abból adódik, hogy az utazó három település leírásánál kihagyta a fürdõk számát.) Ezek között néhány kiépítetlen hévíz, „strand” is szerepel (Budán kettõ, Egerben egy és talán még egy Siklóson). A szerzõ 27 esetben pusztán a fürdõ létezésérõl számol be, 18 esetben pedig mindössze annyit jelez, hogy az intézmény kicsi vagy romos. További másfél tucat helyen tudunk meg bármit is a fürdõ elhelyezkedésére, alapítójára, netán minõségére vonatkozóan, részletes leírást pedig csupán nyolc esetben olvashatunk. Azaz aligha vádolhatjuk Evliát azzal, hogy mértéktelenül dicsérte volna az épületeket vagy végletesen eltúlozta volna a helyi fürdõkultúra jelentõségét. Evlia leírása a többi rendelkezésünkre álló, 27 település kb. félszáz fürdõjérõl tudósító adat fényében sem tûnik túlzottnak.19 (Hasonlóak a tapasztalataim a dzsámik és mecsetek esetében is.)
Egyedi forrás Szokollu Musztafa budai pasa életrajza. Az ismeretlen szerzõ, aki a jelzõt jelzõre halmozó rafinált oszmán próza mestere volt, 1591-ben Budán alkotta meg mûvét,20 amelynek végén a jeles pasa építkezéseit is felsorolja. Bár a lista többnyire egyezik Musztafa vakufnáméjával, néhány ponton mégis eltér attól. Ezen különbségek, és a megfogalmazás varázslatos pompája tette indokolttá a szöveg közlését.
b) Keresztény források. A török idõkbõl elsõsorban az utazók leírásaira számíthatunk. Szerencsére a fürdõket õk is felismerték, szemben például az iskolákkal, kolostorokkal. Mi több, gyakran látogatták is õket fáradt tagjaik pihentetésére és kíváncsiságuk kielégítésére. A cseh Vratislav Vencel vagy a pozsonyi Auer Ferdinánd hosszú és rendkívül képszerû élménybeszámolói azonban számunkra kevésbé hasznosíthatóak, mivel még az sem derül ki belõlük egyértelmûen, hogy melyik intézményt látogatták meg. Néhány topográfiai utalásra, érdekesebb részletre azonban rábukkanhatunk ezekben a leírásokban is. Sajnos a keresztény utazók beszámolói csupán a hódoltság egy szûk területére – azon belül is fõleg Budára – koncentrálódnak.
Rendkívül értékesek a török idõk után keletkezett források. A fürdõk nagy, szilárd kõépületei jó szolgálatot tehettek az általános pusztulás közepette, ezért számba vették õket (ld. pl. Marsigli összeírását!), s a forrásokban késõbb is fel-felbukkannak új szerepükben. A termálfürdõket jobbára rendeltetésüknek megfelelõen használták, a gõzfürdõket pedig templom, iskola vagy salétromfõzõ céljára alakították át.

Térképek, ábrázolások
A hódoltsági településekrõl jó néhány térkép és látkép maradt fenn. Minthogy a fürdõk gyakorta kiemelkedtek környezetükbõl, ezért rákerültek a rajzokra.21 Bár a látképi ábrázolások sokszor a fantázia szüleményei, az épületek létének tényét, s topográfiai helyzetük meghatározását aligha vonhatjuk kétségbe. Kellõ kritikával tehát ezen felvételek is jól használhatóak.
Miért építsünk fürdõt?
A törököket nemcsak a kedvtelés sarkallta fürdõépítésre, hanem például a jó cselekedetek iránti igény is. A magyar szakirodalomban ugyan elterjedt, hogy a fürdés a vallásgyakorlat része, ám ez nem egészen helyes megfogalmazás. Az iszlám csak az imádkozás elõtti tisztálkodást írja elõ, ezt azonban a dzsámik és a mecsetek udvarában elhelyezett csorgókutaknál oldották meg (sivatagban akár a homok is megtette), ez tehát nem indokolja az építkezéseket. Fontos volt viszont a muszlim hívõk közösségének szolgálata, amely vallási szempontból kegyes cselekedetnek (szeváb) számított. Aki e téren jeleskedett, méltán remélhette, hogy az utolsó ítéletkor majd a javára írják tettét. Másfelõl a jótékonykodás azonnali és gyakorlati haszonnal szolgált: öregbítette az alapító hírnevét. S minden bizonnyal közrejátszott egy harmadik szempont is. Bár a fürdõhasználat sokszor szinte ingyenes, vagy legalábbis nagyon olcsó volt, mégis bevételhez juttatta az alapítót, amelyet azután más kegyes alapítványok (vakuf) ellátására fordíthatott, például dzsámijának alkalmazottait fizethette belõle. A hódoltsági fürdõk többsége ilyen alapítványi intézmény, többszörösen is nyereséges vállalkozás lehetett. A fürdõalapítás annyira komoly ügynek számított, hogy a szultán beleegyezésére is szükség volt hozzá. Amikor például Abdülbáki dukagini bég engedélyért folyamodott a magas portához, az uralkodói rendelet megparancsolta az illetékes kádinak: nézzen utána, hogy az alapítandó fürdõ nem sért-e birtokjogot vagy alapítványi érdeket.22 Egy másik rendeletben éppen erre találunk példát. Az izniki Mehmed pasa medresze tanára levélben fordult az udvarhoz, mivel egy Haszan nevû személy újonnan épített ikerfürdõje többek között az õ alapítványát eltartó fürdõnek is tetemes károkat okozott. A szultáni parancs a pórul járt professzor védelmére kelt, s megtiltotta újabb fürdõk létesítését.23 Számos ok vezetett tehát oda, hogy a birodalomban mindenhol, így a hódoltságban is fürdõk sora létesült.
A hódoltsági fürdõk fajtái
A törökök kétféle fürdõt ismertek, a gõz- és a termálfürdõt. Gõzfürdõ természetes úton nem jön létre, mindenképpen komoly építõmunkával kell kialakítani, hiszen egy silány épület nem fûthetõ ki kellõképpen. Ahol tehát róluk olvasunk, ott egészen biztosan jelentõs beruházással számolhatunk. A török forrásokban kizárólag hammám24 néven fordulnak elõ. A teljesen kiépített fürdõ öltözõterembõl (dzsámekán), átmeneti helyiségbõl (szogukluk) és forró fürdõterembõl (harara) állt. Ez utóbbinak a közepét azonban nem medence, hanem egy nagy márványlap, a „köldökkõ” (göbektasi) foglalta el, amely masszírozásra szolgált. A fal mentén kis mosdómedencék (kurna) sorakoztak, ezekbõl locsolgatták felhevült tagjaikat a vendégek. Nagyobb épületek esetében a fürdõterem mellett kisebb kamrák (halvet) is nyíltak. A fürdõtértõl elválasztva állt a víztartály és a fûtõkemence (külhán), ahonnan a forró levegõ a padló alatt elhelyezkedõ fûtõrendszerbe áramlott.
A hódoltsági intézmények döntõ többsége hammám volt, de fürdõ és fürdõ között óriásiak lehettek a különbségek. Budán, Pécsen, Egerben vagy Fehérváron pompás épületek várták a pihenni vágyó vendégeket. A babócsai ásatások azonban arra vallanak, hogy korántsem minden fürdõ készült remekbe: a közfürdõ szabálytalan alaprajza merõben szokatlan; öltözõhelyisége másodlagosan, hitvány anyagból épült. Hasonlóképpen egyszerû megoldásokkal készült a parancsnoki palota kicsiny magánfürdõje is. Talán ebbe a sorba illik a fehérvári külváros fürdõje is. Evlia Cselebi alig jellemzett, vagy kicsinek, ormótlannak titulált hammámjai valószínûleg efféle épületek lehettek. S nem szabad elfeledkeznünk Vác – nyilvánvalóan nem egyedülálló – példájáról sem, ahol egy közönséges lakóházat alakítottak át tisztálkodási célokra.
A hammámnak volt egy sajátos, házi változata is, amelyet „kályhás” gõzfürdõnek (szoba hammámi) neveztek. Ezeket a középkori kõházakban alakították ki, minden bizonnyal egy kisebb szobában elhelyezett kályha és egy dézsa segítségével. A hódoltságban Evlia Cselebi szerint százszámra készültek ilyenek, s nagy konkurenciát jelentettek a közfürdõkkel szemben.
A fürdõk másik nagy csoportját a termálfürdõk képezik, amelyek kaplidzsa, ilidzsa, germáb vagy szidzsak szu néven bukkannak fel a forrásokban. (A kifejezések – a kaplidzsa kivételével – a víz hõfokára utalnak.) E szavakat azonban egyaránt használják a természetesen feltörõ, foglalatlan hõforrásokra, a csak kerített, nyitott fürdõhelyekre (strandokra) és a komoly munkával kiépített, „klasszikus” török fürdõkre is. Ha forrásaink e szavak egyikével élnek, s egyéb leírást nem adnak, akkor nem tudjuk eldönteni, hogy a kiépítettség milyen fokú lehetett. Siklós vagy Tata esetében például nem bizonyos, hogy csak a feltörõ hévízet használták-e a törökök, vagy ki is építették-e azt. Amennyiben egy termálforrás fölé fürdõt emeltek, az szerkezeti szempontból nagyon hasonlított a hammámokhoz, azzal a különbséggel, hogy nem volt szükség fûtõrendszerre, a fürdõterem közepét pedig medence foglalta el.
A hódoltság viszonylag sok termálfürdõvel dicsekedhetett. Budán négy kiépített, s jó néhány kiépítetlen hévíz várta a fürdõzõket. Egerben két épület és egy nyitott strand szolgálta az egészséget. Tatán és Siklóson egy-egy, érzésem szerint kiépítetlen termálforrást használtak. Esztergomban egy forráscsoportra két fürdõ is épült, két másik hévíz pedig foglalatlanul buggyant elõ.
A fürdõket a két nem természetesen csak külön látogathatta. Ezt vagy úgy oldották meg, hogy a látogatási idõket osztották be, vagy pedig rögtön két egymáshoz tapadó intézményt, ún. ikerfürdõt (csiftehammám) építettek. Ebbõl a típusból akadt néhány a hódoltságban is (Pesten, Fehérváron, Pécsen).
A fürdõ életét a fürdõs (hammámdzsi, hammámí) irányította, aki tulajdonképpen egy vállalkozó volt. Õ tartozott elszámolni a kiadásokkal és a bevételekkel az intézmény tulajdonosa felé. A budai állami fürdõt például három évig a budai dzsebedzsik kethüdája, azaz a vértkészítõk parancsnokhelyettese üzemeltette. Õt egy budai polgár, majd egy gránátos követte. A vendégek masszírozása, szõrtelenítése (mely az iszlám szabályai szerint kötelezõ) a dellákok feladata volt. Rajtuk múlott, hogy a vendégek mennyire érezték magukat kellemesen, nem csoda, hogy a leírásokban õket dicsérik leginkább. (Õk pedig igyekeztek kihasználni vendégeik kegyét, mint például az a magyarból lett renegát fiú, akinek az útja a medence mellõl egyenesen a fehérvári õrség legrangosabb elitalakulatához vezetett.25) Az üzemeltetési feladatokat – a fûtést, a takarítást – további fürdõszolgák (hádim) végezték.
A hódoltsági fürdõk elnevezései
Adattárunkban egy-egy településen számos, egymástól különbözni látszó fürdõ tûnik fel, ám a sokféleség nem biztos, hogy ténylegesen több intézményt takar. Állami fürdõk (hammám-i mírí, hammám-i hassza) például többnyire a hódoltság korának elején bukkannak fel (Budán, Fehérváron, Szegeden, Pécsen, Siklóson), késõbb rendre eltûnnek a forrásokból, pedig a hivatalnokok rajta tartották a szemüket minden bevételi lehetõségen. Könnyen elképzelhetõ, hogy magánszemélyek szerezték meg, s rendelték saját alapítványaik mellé õket. Sõt az sem lehetetlen, hogy többször is gazdát cseréltek, s ezért forrásainkban különbözõ néven szerepelnek. Szegeden például nem virágzott túlságosan a fürdõélet. A muszlim lakosság 1578-as összeírásában csupán egy fürdõs és egy masszõr szerepel, a 17. század közepén Evlia Cselebi csak egy fürdõt említ, a visszafoglalás után pedig nem bukkan fel fürdõépület a forrásokban. Mindebbõl arra következtethetünk, hogy Szegeden egyetlen, nem túlságosan jelentõs intézmény mûködött. Ezzel szemben egészen korai adataink vannak egy állami fürdõrõl, majd Szokollu Musztafa budai pasa alapítványi fürdõje tûnik fel, amelyrõl azonban az ilyen kérdésekben eléggé precíznek tûnõ alapítólevél nem állítja, hogy a jeles férfiú építtette volna. Könnyen lehet, hogy az állami intézményre Musztafa még szegedi bégsége idején vetett szemet, s csapta alapítványaihoz. Hasonlóképpen történhetett Tolnán is. Tur Ali bég, egy jeles végvidéki fõember fürdõépítési engedélyt eszközölt ki a szultántól 1564-ben. Bõ másfél évtized múlva azonban már Szokollu Musztafa budai pasa fürdõjérõl szólnak a források. Gyanús a budai Veli bég fürdõjének története is. Fennmaradt – ha csak másolatban is – egy emléktábla (kitábe), amely Szokollu Musztafát nevezi meg építtetõként éppúgy, mint a pasa alapítványait felsoroló irat. A fürdõ minõsége, szépsége valóban illik a legjelentõsebb budai pasához. Ám akkor mi magyarázza, hogy az összes forrás Veli bég fürdõjének nevezi az intézményt? Talán az, hogy Veli bég – a 16. század közepének jeles török harcosa – a fürdõtõl nem messze nyugodott egy sírkápolnában, s így az egész környék róla kapta a nevét? Az sem elképzelhetetlen azonban, hogy õ kezdett építkezni, de Szokollu Musztafa ezt a hévizet is „megörökölte”. Persze lehetséges, hogy a fenti – érdekes módon Szokollu Musztafa pasa köré csoportosuló – példák csupán véletlen egybeesések, de ne felejtsük el, hogy a fürdõépítés nem csupán kegyes cselekedet, hanem egyúttal üzleti vállalkozás is!
Tovább bonyolítja a képet, hogy a fürdõket gyakran valamilyen jellegzetességük vagy topográfiai helyzetük alapján nevezik meg. Például a majdani Rudasról kezdetben mint Musztafa pasa fürdõjérõl történik említés (Omichius, Istvánffy), a késõbbiekben azonban a benne található zöld oszlop okán Zöldoszlopos hévízként ismerték. A Rácfürdõt mondták a Tabán fürdõjének, de – talán a Zöldoszlopos hévízhez viszonyítva – Kis fürdõnek is.
A hódoltsági fürdõk alapításának ideje
Forrásainkban a hódítás dátuma után feltûnõen gyorsan bukkannak elõ a fürdõk. A legelsõ intézményeket az állam hozta létre, Fehérváron a város elfoglalása után legkésõbb két, Pécsen és Siklóson három, Budán nyolc, Szegeden 12–13 évvel már üzemelt egy-egy fürdõ. Ahogy a hódoltsági török hatalom megszilárdult, felzárkóztak a magánszemélyek is. Kászim pasa (meghalt 1562 körül), s ha azonosításunk helyes, akkor talán Memi sah gázi (meghalt az 1540-es években) szerémségi és boszniai hátországukra támaszkodva kezdtek bele pécsi építkezéseikbe. Hamarosan követte õket Mehmed budai várnagy (1552 elõtt), majd Tojgun pasa (1555 elõtt). Iszkender szigetvári bég Babócsán a város meghódítását követõ négy éven belül alapított fürdõt (egy másikat pedig Siklóson), Mehmed veszprémi bég alig három évvel a vár elfoglalása után kapott fürdõépítési engedélyt, sajnos azt nem tudjuk, hogy tényleges építkezés történt-e. Bõ másfél évtizeddel a város török kézre kerülése után Kászim nógrádi bég szerényebb akcióba fogott Vácon, egy házat alakíttatott át fürdõnek. 1663-ban, Újvár elfoglalásának évében már mûködött egy fürdõ a városban, amelyet azonban készen kaptak a hódítók. Nagyváradon 1665-ben, öt évvel a hódítás után hét (?) fürdõt számolt össze Evlia Cselebi. A fenti adatok látványosan igazolják, hogy a törökök nem sokáig késlekedtek, ha kényelmük megteremtése volt a tét.
Bár egy-egy fürdõ a legkorábbi idõktõl mûködött, az igazi nagy építkezési hullám az 1560-as és 1570-es évekig váratott magára. Güzeldzse Rüsztem budai pasa vakuflevelében négy, Szokollu Musztafáéban pedig 17 fürdõrõl történik említés. Nem mindegyik volt azonban saját alapításuk, egyeseket megszereztek, másokat talán csak átépíttettek, felújíttattak. Szokollu Musztafa vakuflevelében egy fürdõ – a késõbbi Rác – esetében egyértelmûen vásárlásról olvashatunk, hatszor csak azt tudjuk meg, hogy a fürdõ a pasa birtokában van, nyolcszor pedig egyértelmûen a jeles férfiú az építtetõ. Akárhogy esett is, a 16. század második fele tekinthetõ a fürdõélet csúcspontjának, ekkor kapnak fürdõt a szerényebb igazgatási központok is, például Nógrád, Szécsény vagy Tolna.
A tizenöt éves háború során jó néhány fürdõ súlyos károkat szenvedett (Esztergom, Fehérvár), mások keresztény kézre kerültek. A kupolákról lekerült ólomborítást a késõbbiekben inkább az olcsóbb cseréppel helyettesítették. Az újonnan megszerzett településeken persze újabb fürdõk is létesültek, elsõsorban az egri építkezéseket kell kiemelnünk. Kanizsán a város földrajzi adottságai nem tették lehetõvé komolyabb épület emelését, de a gõzfürdõ így is a kevés számú téglaépület egyike volt. Újvár és Várad fürdõi a század második felében inkább másodlagosan kialakított intézmények lehettek.
Számvetés
A fentiek fényében eléggé nehéz megbecsülni, hogy hány fürdõ is állhatott a hódoltságban. Ha csak a kiépített fürdõket számítjuk, akkor a következõ kép tárul elénk: Budán négy kiépített hévíz és két gõzfürdõ várta a vendégeket, egy hammám pedig a pasa kényelmét szolgálta. Fehérváron a 16. században két, a 17. század végén már talán három, Egerben legalább három, Esztergomban a 16. században kettõ, a 17. században egy harmadik, Pécsen a 16. századtól három, Babócsán két fürdõ mûködött. Egy-egy épített fürdõje volt Gyulának, Szegednek, Szekszárdnak, Bácsnak, Becskereknek, Hatvannak, Lippának és még egy sor hódoltsági településnek. Két nagy török központ, Temesvár és Várad esetében igen hiányosak a forrásaink, valószínûleg kevésbé jelentõs, másodlagosan kialakított gõzfürdõkkel rendelkeztek. Számításaim szerint összesen – de nem egy idõben – körülbelül 75 kiépített fürdõ,26 jó néhány strand, s nem kevés házi „kályhás” fürdõ szolgálta a hódoltsági lakosság kényelmét.
Érdekes, hogy szinte minden polgári lakossággal rendelkezõ településrõl vannak adataink, de a város nélküli várakban nem tudunk fürdõkrõl. Netán a török asszonyok kedvében próbáltak járni a kegyes alapítók? Esetleg azt tételezzük fel, hogy a hódoltságba beköltözõ, elsõsorban délszláv etnikumú és jobbára újmuszlim katonaság nem tette magáévá a török fürdõkultúrát? Vagy arra kell-e gondolnunk, hogy a fürdés nem a muszlim társadalomra általánosságban volt jellemzõ, hanem ez is csupán az elit szórakozása lett volna? Egyszer talán megtudjuk.
Adattár

Arad

1660. Evlia Cselebi: „Van egy kis fürdõje”.27
Evlia Cselebi szerint a város jelentõsebb középületeit Köprülü Mehmed alapította, s bár a felsorolásban nem szerepel, talán a fürdõrõl is feltételezhetjük ezt. A visszafoglaló háborúk idejébõl származó hadmérnöki felmérések nem jelzik fürdõ létét,28 ezért feltehetõleg nem lehetett jelentõsebb épület.

Babócsa

1566–1570. Iszkender szigetvári bég (1566–1570) alapítványának fürdõje.29
1664. Evlia Cselebi: „és egy gõzfürdõje nem égett el [ti. 1663-ban], [...] mivel azok téglából voltak”.30
Feltárás: 1. Gõzfürdõ a Nárciszosban. Magyar Kálmán feltárása, 1988.31 2. A parancsnoki palota fürdõje a Nárciszosban. Magyar Kálmán feltárása, 1989.32

Bács

1665. Evlia Cselebi: „A nagy külvárosban van egy kicsi, kétkamrás [iki halvetli] gõzfürdõ.”33
Feltárás: 1909-ben Pósta Béla vezette a feltárási munkákat.34 1917-ben Foerk Ernõ közölte az épület felmérését.35
Érdekes, hogy Evliáé kivételével nincsenek török kori fürdõadatok, pedig a városnak komoly méretû és tõkeerõs muszlim lakossága volt. A 16. századi összeírásokból hiányzanak a fürdõsök is (hacsak nem a borbély név mögött bújnak meg).36

Baja

1572. Franciscus Omichius: „Van itt egy meleg fürdõ is”.37
1665. Evlia Cselebi: A városnak „van egy gõzfürdõje”.38

Becse (Törökbecse, Novi Beøej)

1665. Evlia Cselebi: Van „egy gõzfürdõje”.39

Becskerek (Nagybecskerek, Zrenjanin)

1567. Szokollu Mehmed alapítványi fürdõje.40
1665. Evlia Cselebi: „és gõzfürdõje Szokollu Mehmed pasa építménye”.41
Feltárás: A várdombon 1817–1820 között nagyarányú építkezések folytak, ekkor bontották el Szokollu Mehmed mecsetjét is. Legkésõbb ekkor a fürdõ is elpusztult. Fûtõrendszere azonban még a a 19. század közepén is megfigyelhetõ volt.42

Berzence

1664. Evlia Cselebi: „és egy gõzfürdõje maradt meg [ti. 1663-ban]”.43

Besenyõ (Óbesenyõ, Dudeñtii Vechi)

1665. Evlia Cselebi: „és egy kis gõzfürdõje van”.44

Buda

1549. Georg Wernher: „A törökök kedvüket pedig a fürdõzésben lelték; nem tették tönkre, hanem még jobban kiképezték és vallási szempontból mintegy felmagasztalták.” „Ilyeténképpen a mostani uralkodó, Szulejmán úgy Budán mint másutt is létesített fürdõházakat. Az elõbbi helyen, a kalocsai érsek hajdani palotájában, a saját maga és háztartása tagjai egészségének a gondozására. Ebbe a vizet föld alatti csatornákon keresztül vezetik a Dunából nagy magasságba, arra a szintre, amelyen Buda a Duna felett épült. Magát a fürdõházat belülrõl azok a márvány emlékmûvek borítják, amelyek azelõtt a templomban voltak. Ha azonban valami szép volt rajtuk, azt levakarták, s az egészet kicsiszolták.” „A felsõ hõforrásban, azok felett a források felett, amelyeket fürdésre használnak [...] Pesten is vannak hõforrások”.45
1552. Mehmed budai dizdár közúton álló hévfürdõt (tarik-i ammda olan ilidzsaszi) építtet, oda jár (ilidzsaszina gider).46
1555. augusztus 4. Hans Dernschwam: „Budán Tujgun, a mostani pasa hatalmas fürdõt emelt az Ágoston-rendiek kolostora elõtt, amely a fekete barátok hajléka volt; mindenhonnan ide fuvarozták a legszebb köveket.”47
1557. Júszuf bin Durmus a budai fürdõmukátaa (a budai vár fürdõje) ámilja.48
1558. Veli a budai fürdõmukátaa (a budai vár fürdõje) ámilja.49
1559. Szinán a budai fürdõmukátaa (a budai vár fürdõje) ámilja.50
1559. július 4-tõl Merdzsán a budai fürdõmukátaa (a budai vár fürdõje) emínje.51
1564. Merdzsán fürdõs (hammámí) feljegyzései a budai várban lévõ állami gõzfürdõ (hammám-i mírí der kale-i Budun) kiadásairól, az 1561. április 4–1564. május 12. közötti idõszakból.52
1565. augusztus 31. Orucs bin Haszan, a budai vértkészítõk parancsnokhelyettese kezeli a budai állami gõzfürdõt (hammám-i hassza der kale-i Budun).53
1567–1568. Haszan hodzsa budai lakos lett a fürdõs (hammámí) az állami fürdõben.54
1568. július 30-tól Mehmed bin Musztafa budai kumbaradzsi veszi át a budai vár állami fürdõjét.55
1569/1570 vagy 1574/1575. Szokollu Musztafa budai pasa építési felirata (a mai Császár fürdõben): „Ennek a szívet emelõ épületnek [így] mondják az évszámát: Musztafa pasa épülete [ez a] párjanincs épület.”56
1572. május 3. Franciscus Omichius: „Innen a várból [ti. Mátyás palotájából] a víz felé mentünk. Jobbra márványból és más vörös kõbõl szépen megépített fürdõ, nem messze ettõl egy hasonló van – a Szent Gellért hegye alatt –, melyet a pasa [Szokollu Musztafa – S. B.] a régi minták szerint boltoztatott, és ólommal befedetett. A harmadik fürdõ, mely Óbuda irányában fekszik, hasonló módon épült. Az a különlegességük, hogy természetes hõforrásban lehet fürdeni”.57
1573. június 19. Stephan Gerlach: Budán „megnéztünk egy szép török fürdõt, amely kerek, ólomtetõs kõépület. A falakból jó meleg víz folyik, középen szép fürdõ, még inkább terem, belül nyakig ér a meleg víz.”58
1573. június 20. Stephan Gerlach: Budán „és itt is egy szép, nagy tágas fürdõt tekintettünk meg, melyet az elõzõ mintájára építettek. Három kerek helyiség, tetejét részben ólom, részben bádog fedi. A hátsó teremben mély medence van, középen néhány lépcsõfokkal. A jó meleg víz nagy mennyiségben folyik bele. Oldalt valamelyest emelt. Egy szép csõkútból a meleg víz egy kõre folyik, erõs kénszagot áraszt.”59
1574. Surius Laurentius: „Budán, amely Magyarország fõvárosa, sok meleg fürdõ van, amelyek egy része királyi, más része közfürdõ. Ezek a fürdõk alkalmasak arra, hogy bennük fürödjenek és mosakodjanak. Más hévizeket azonban nem használnak fürdésre, hanem elõször lehûtik õket, mert olyan forróak, hogyha beléjük dobnak egy tojást, az néhány óra alatt megfõ. Ezek mellett van egy hideg kút is, amely arra szolgál, hogy az ember elõször hideg, azután meleg vízbe merítkezzen. Budán ezen meleg fürdõk egyikét felsõnek, másikát alsónak nevezik, mivel ezek a város alatt és fölött fekszenek. A törökök ezeket a fürdõket manapság csodálatosan feldíszítették, mivel különös örömüket lelik abban, hogy ott fürödjenek és mosakodjanak. A folyó vizet kiváltképp tisztelik, s gyakran nappal is igénybe veszik, nem csupán a test, hanem a lélek szennyének lemosására is.”60
1577. Salomon Schweigger: „Újból elérkeztem Buda városába. A váron magán nem találtam semmi különösebben pompásat. A meleg fürdõk vagy »vad« fürdõk némelyike pompásan van megépítve, különösen a padlón márványlapokkal. A fürdõ közepén van egy kerek medence, amely lefelé mélyül és 18 lépés széles. Ha az ember belemegy, hónaljig ér. A medencének körben négy lépcsõfoka van, amelyeken üldögélni szoktak, olyan mélyen, ahogy az ember akarja. De nõket itt nem látni, mert ezt nyilvános szemérmetlenségnek tekintik. E fürdõ forrása olyan forró, hogy benne egy disznót meg lehetne perzselni, és mégis gyakran békák úsznak benne minden további nélkül.”61
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „Gürz Eliász dombja [azaz a Gellért-hegy] alatt, a Duna partján levõ hévfürdõmet és az említett fürdõ közelében, Hindí baba kolostorával szemben levõ karavánszerájomat, továbbá a szintén Budán kívül, a tímárok városnegyedében levõ hévfürdõmet, amelyet mevlána Haszan efenditõl vettem, aki régebben Pest kádija volt, azután a Buda belsejében, az önkéntesek városnegyedében [Gönüllü mahalleszi] épített hévfürdõmet és az említett hévfürdõ közelében épített karavánszerájomat a benne levõ nyolc bolttal együtt, továbbá a Budán kívül levõ hévfürdõmet, amelyet a lõpormalom [Barutháne] közelében építtettem”.62
1584. Melchior Besolt: „Hajóink mellett volt egy török fürdõ is, ahová sokan elmentek közülünk fürödni vacsora után. Ez híres volt vizének jóságáról és szépségérõl, valamint számos díszes csorgókútjáról. Mert a törökök sokat és szívesen fürdenek és adnak is erre [...] Vasárnap úgy terveztük, hogy még aznap elindulunk Budáról, mivel azonban erõs szélvihar kerekedett, még ott maradtunk. Így néhányan úgy határoztak, hogy ismét elmennek a fürdõbe, mivel más látnivaló nem akadt ott. Egy igazán szép hercegi fürdõt láttunk, melynek vize természetszerûen meleg, nem fával melegítik. Magától olyan forró, hogy alig lehet elviselni. A helyet a törökök nagyon tisztán és rendben tartják, a fürdõzõket pedig nagyon jól szolgálják ki: lemossák, dörzsölik és megszárítják õket. A valódi fürdõ elõtt a szabad ég alatt van egy közfürdõ is, amelyet a szegény emberek számára tartanak fenn. Mielõtt az ember bemegy a fürdõbe, egy szép és tágas termet talál, amelyben levetkõzik. A terem közepén van egy kút. Ezek után jut az ember a valódi fürdõbe, amely inkább templomhoz vagy kápolnához hasonlít, semmint fürdõhelyiséghez. Van benne elõször is egy medence, amelybe az ember belemegy; ez megfelelõen meleg. Aki akar, körbe mehet ebben a medencében, vagy kedve szerinti mélységben ülhet, mivel van három lépcsõfok (mármint a meleg vízben), amelyre rá lehet ülni. E körül a medence körül körbe lehet menni, és ott sok vidám kutacska van beépítve a megfelelõ helyeken, amelyekben egymás mellett folyik a hideg és a meleg víz. Az igazi fürdõhelyiség felül díszes rézzel van borítva, nem másképpen, mint ahogy a rondellákat szokás kupolaszerûséggel befedni. Ezen a tetõzeten sok a lyuk, amelyeken keresztül a fürdõbe elegendõ fény és világosság hatol. A medence, amelyben a víz van, márványból készült, hasonlóan az egész belsõ térhez. E mellett a medence mellett kisebb mellékmedencék is vannak, nagyságukra nézve egymáshoz hasonlatosak, de egymástól márványkõvel elrekesztve, mintha külön medencék lennének. Az ember belép az ajtón, s akkor egy lepedõt függesztenek [az ajtó] elé. Miután vagy félórát fürödtünk, visszasiettünk a hajókra és megvacsoráztunk.”63
1587. Reinhold Lubenau: „Némelyek úgy gondolják, hogy Buda neve a fürdõktõl [Baden] származik, mert ott meleg fürdõk vannak, de ez nem nagyon talál.” „Ezek után a Gellért-hegy alatti meleg fürdõbe mentünk, amely magától meleg, és ahol fakad, a víz olyan forró, hogy az ember egy disznót leforrázhat vele. Elevenen él benne viszont egy sereg béka. Ha nem láttam volna, nem hinném el. Sokan talán gúnyt ûzhetnének mindebbõl, ha nem lett volna ott 30 személy, aki mindezt látta. Ez a fürdõ török módra a legpompásabb módon, csupa faragott kövekbõl épült; a medencének lépcsõfokai vannak, hogy azon olyan mélyre lehessen beleereszkedni, amennyire az ember kívánkozik, és úszni is lehet benne. A víz egészen égszínkék, mint a magyar vitriol, és erõsen kénes szaga van. A medence körül különálló kis fürdõk vannak, ahol az ember egyedül fürödhet. Ezek a nagy medence mintájára lettek megépítve, s amikor valaki bent fürdik, kék lepedõt tesznek a bejáratra. Ilyen fürdõbõl még több is van ott, de nem olyan költségesen építettek, mint ez. A törökök legtöbbet ezekre a fürdõhelyiségekre és a templomokra költik.”64
1591. Szokollu Musztafa tabáni mecsetjével „szemközt egy páratlan termálfürdõt építtetett, hogy a nap elrejteti szemét annak forróságától, az élet vizének forrása elrejtõzik az irigységtõl. Párja és megfelelõje nincs sehol, mint a vörös kénnek, s a korszak szeme addig keresett hozzá hasonlót, hogy végül megvakult. Vers:
A korszak szeme párját nem látja
ha az egész világot végigkutatja is házról-házra
Élvezetet okozó medencéjének belseje olyan,
mint [az Istent ismerõ] bölcsek szíve: tiszta és csillogó
Tündér arcúak töltik meg belsejét
Indigószín könnyük hullik minden felé.
Nem tévedek, ha azt mondom, forró hely ez
Minden sarka a tündérek tanyája.”

„És az említett lõpormalom mellett egy kellemes termálfürdõt emeltek, melynek felhõszín kupolája az ég boltozatánál is magasabb, s ha forróságának tökéletességétõl a kilenc kupolájú ég fürdõje is megdöbben, nem csoda. Nyugalmat adó medencéje mint egy forró[vérû] szeretõ, készségesen keblére ölel bárkit. Minden egyes csapja, hogy a holdarcúakat a varázslat gyûrûjébe vonzza, mézesmázos, rabul ejtõ szavakat ont. Vers:

Levegõjében milyen élvezet, mi legtöbb
készségesek lesznek bizonnyal a szépségek
Csörgedezõ vizének csapjának szája
Csobogásával meglágyítja az engedetlent.”

„És a városban párjanincs, mûvészi termálfürdõt építtetett, mely mint a hû szerelmes tükörforma szíve, csalás nélküli, a tündérarcúak utáni forró vágy miatt keble lángot vet, csapjai, mint a szerelmes orcáján a szemek, sírnak, szíve és lelke a szerelem forróságától izzik. Vers:

Vize és levegõje arra vágyik,
hogy minden tündérrel szerelembe essen
Bensõjének forróságát nem lehet leírni
Ontja szeme könnyét égve-lángolva
Az, kinek társalkodója egy tündér
Helyénvaló, hogy éjjel-nappal lángoljon, égjen.”65

1591. október 10. Mitrovicei Vratislav Vencel leírása (valószínûleg a Jesil direkli ilidzsáról): „Míg orator uram a második audiencián idõzött, megtekintettük a törökök szép, meleg vizû fürdõit, s bennük meg is tisztálkodtunk, lévén, hogy hajóink közelében voltak. Ezek igencsak nagyszerû, élvezetes fürdõk, olyan forrók, hogy természetes forrásból eredõ vizükben hosszasan tartózkodni alig lehet. Mondják, igen egészségesek, és maguktól melegek, s hogy bizonyos hõforrásokból törnek fel, s folynak a medencékbe. A törökök patyolattisztán tartják õket, s bárki fürdõzõ szerény fizetségért különféle szolgálatokat vehet bennük igénybe a maga kényelmére. A fürdõ elõtt nagy csarnok van körös-körül széles lócákkal, ott lehet letelepedni, és a ruhákat is ott hagyhatni. Ennek a csarnoknak a közepén széles márvány díszkút áll, s ebbõl a csarnokból jut az ember a valódi fürdõbe, mely inkább hasonlít holmi kerek kápolnához, mint fürdõhöz, kívülrõl ólomlemezekkel, belülrõl pedig, a falak és a padlózat egyaránt, különbözõ színû márvánnyal van borítva. Maga a medence olyan, akár egy márványkatlan, kerülete 43 lépés, s benne a víz olyan mély, hogy egy közepesen megtermett embernek álláig ér. Ha az ember nem akar ilyen mély vízben állni, van ott három lábpárnához hasonló kicsiny márványpad, úgyhogy az egyiken ülve hónaljig, a másikon csípõig, a harmadikon lábikráig éri a víz. Ha pedig valaki úszni és mindenféle mulatságot ûzni kíván, akkor is elégséges tér áll rendelkezésére.
Van ebben a fürdõhelyiségben kilenc kör alakú fülke is, mindegyikben két-két márvány falikút, a fal mellett pedig bronzcsapok; ezekbe a kutakba egyik kis pecekkel forró, a másikkal pedig hideg víz ereszthetõ, majd ismét elvezethetõ”.66
1594. Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmí (?–1598 után): „Buda városában számos helyen van hévíz [germáb]. Az egyik a Gürz Eliász dombja néven ismert helyen van, s a Szobota67 hévíz [Szobota ilidzsaszi] néven ismert, vize nagyon forró. Ha tojást tennének bele, megfõne. A vizével való mosakodás a gonosz betegségek legtöbbjére hasznos. E hévíz forrása felett egy erõs kupolájú öltözõterem [dzsámekán] és egy erõs kupolájú fürdõterem épült. A fürdõteremben [dáru’l-guszl] egy nagy medence van, a medence körül nyolc fülke [halvet], a fülkékben mosdómedencék [kurna], melyekben szüntelenül folyik a víz. E hévízforrásból két vízimalom hajtására elegendõ mennyiségû víz buggyan fel. Ennek a Gürz Eliász dombnak a hátsó oldalán is feltör egy hévíz, ha vizében a beteg lovakat és öszvéreket gyakorta megmossák, hasznos. A hévíz fölötti régi épület jelentõs rom, maradékai láthatóak.
Egy másik [hévíz] Buda városának határában van, s Veli bég hévize [ilidzsa] néven ismerik. Vize közepesen meleg. Forrásából annyi víz tör fel, amennyi öt malmot is meghajtana. A közelben még két malom meghajtására elegendõ hideg víz is fakad. E hévíz forrása felett is erõs és nagy kupola alatt egy öltözõterem, és szintén erõs és nagy kupola alatt fürdõterem van. A fürdõteremben egy nagy medence, a medence körül 16 fülke, s mindegyikben mosdómedence van, amelyekbõl szüntelenül csodálatos víz folyik. Ezzel a vízzel való mosdás is a gonosz betegségek legtöbbjére megfelelõ.
Kettõ [fürdõ] pedig az említett város belsejében van. Mindegyik fölé erõs kupolájú öltözõhelyiséget és erõs kupolájú fürdõtermet építettek. A fürdõtermekben egy-egy medence, a medence körül mosdómedencék, melyeknek forró vize állandóan folyik. Vizük nagyon meleg. A vizükben való fürdés a gonosz betegségek legtöbbjére hasznos.
A budai mezõ hévize [germáb]. Ez a hévíz a budai vár kapui közül a Mezõ kapunak [Ova kapiszi] nevezett kapun kívül két vagy három mérföldnyire [míl] van. Vize közepesen meleg. E felett a hévíz felett épület vagy intézmény nincs. [Másik kéziratban tetõzete nincs: üsztü acsik.] Ezzel a vízzel való mosdás is a gonosz betegségek legtöbbjére megfelelõ.”68
1598. Istvánffy Miklós: „azon az éjjelen a hely fekvését jobban ismerõ magyar gyalogság a hajdan alsónak, most Musztafáénak nevezett fürdõket szállta meg, éppúgy, mint a többi fürdõt, melyeket régen felsõknek, vagy a Szentháromsághoz tartozóknak szoktak nevezni. Ezeket – emlékezetünk szerint – Musztafa budai helytartó nagy költséggel, négyszögû kövekkel újíttatta meg, és a táblás mennyezetet ólommal és üveggel boríttatta be.”69
1600. Wilhelm Dillich metszete. D: Warme bader. (A lõpormalomtól északra és a Gellért-hegy lábánál egy nagy, téglalap alakú, nyeregtetõs épület.)70
1602. Wilhelm Dillich metszete, madártávlat. No 31. Warm Badh. (Veli bég fürdõje.)71
17. század eleje. Ismeretlen mester akvarellje. Fürdõ a Gellért-hegy lábánál és a Kakaskapunál.72
1604. Hans Wild: „Ezután az uram egy meleg fürdõbe vezetett engem, mivel Budán jótékony meleg fürdõk vannak. Ez nagyon jót tett nekem, mivel el voltam fagyva. Minthogy ezelõtt sohasem fürödtem ilyenben, roppantul el voltam bûvölve tõle. Miután mindketten megfürödtünk, uram Buda városába vitt. [...] Lábaim annyira átfagytak és hidegek lettek Magyarországon, az Egerbõl Budáig tartó kétnap[os út] alatt, hogy a harisnyámat nem tudtam éjjelre lehúzni, hanem magamon hagytam. Amidõn a meleg fürdõbe értünk, ezeket le kellett vágni a lábaimról, a nagy dagadás miatt. De ennél az úrnál – hála Istennek! – újra meggyógyultak, mert õ minden héten kétszer vagy háromszor, sõt gyakran hat vagy hét egymás utáni napon a meleg fürdõbe vitetett, ahol minden nap három órát töltöttem. Ez a lábaimnak nagyon jót tett, a dagadást és a fagyást elûzte és új bõröm is nõtt. A fürdõzést két hónapig végeztem. Ezután a lábaim olyanok voltak, mint korábban. [...] A víz, amely a meleg fürdõkbe folyik – ezekbõl három van – azokból a sziklákból ömlik ki, amelyek felett a Blockhaus [ti. a Gellért-hegyi erõd] áll. A víz természetétõl fogva meleg, s különösen télen olyan forró, hogy az ember bõre kipirul. De ezáltal hasznos és jó minden nyavalyára, így a fagyásra, a rühösségre és a bélpoklosságra is.”73
1606. Wilhelm Dillich metszete. D: Warme bade. (A lõpormalomtól északra.)74
1663. Heinrich Ottendorf: „A pompás meleg fürdõk, melyeket Musztafa basa újíttatott meg, a külvároson kívül vannak. Az egyik (11) talán ezer lépésre a Vérkapu elõtt fekszik, s ennek közelében szép, négytornyú és fallal körülvett puskapormalom van. A másik (13) nem messze van a hajóhídtól, melyen az ember Pestre megy át”. A Horosz kapi mellett „Van egy szép fürdõ”. E három fürdõ az Ottendorf által készített alaprajzon is látható.75
1663. Evlia Cselebi: „A fürdõzõk lelkét megnyugtató gõzfürdõk dicsérete. A középsõ várban [Orta hiszár] egy kicsiny gõzfürdõn kívül másik nincs. Vizét a Dunából hordják fel vízhordó lovakkal. Ám ennek az említett gõzfürdõnek vize és levegõje kellemetes, a masszõrök és a fürdõszolgák pedig elbûvölõek.”76
„A Tabánban van a Termálfürdõ negyed, [...] és összesen három forró vizes termálfürdõ van itt. Az egyik a Tabán hévize, a másik a Zöldoszlopos termálfürdõ, a harmadik pedig ennek a város[rész]nek a délkeleti oldalán, a Duna partján, a Gürz Iliász hegy lábánál található nyitott tetejû [üsztü acsik] hévíz.”77
„A tabáni városrész elõtt, Gürz Iliász sziklájának tövében, szinte a Duna partján levõ Nyitott fürdõ [Acsik ilidzsa] leírása: A bosnyákok feletti nyitott fürdõnek is mondják. Minden király épített e hévíz fölé kupolát és számos boltívet emeltek, de amikor készen lettek, mindegyik a földre roskadt. Ebbõl az okból jelenleg nyitott hévíz”.78
„Méltóságos Baba Muhtár sejh: Ez a próféta családjának szegényei közül való szent79 a Zöldoszlopos termálfürdõ elõtt, egy fénnyel teli kupola alatt van elföldelve, [sírja] a budai harcosok zarándokhelye.”80
„Buda alsó nagy városa: [...] összesen egyetlen gõzfürdõje van, Tojgun pasáé, de ez szép. Ám ennek a városnak gõzfürdõre nincs szüksége, mivel sok a termálfürdõ.”81
„A pasa palotája [...] gõzfürdõvel ellátott, kertes palota.”82
„A Zöldoszlopos [jesil direkli] hévíz leírása: A Tabán [kül]városában, a Duna folyó partján, nyolc magas boltív felett, melyek a Kiszrá83 [palotájának] boltozatát idézik fel, tökéletesen kerek, hatalmas kupola van, amelyet aljától a csúcsáig rubintszínû vörös cserép borít. Alatta egy kör alakú tóhoz hasonlatos kerek medence van, akkora, hogy a hánefíta vallási iskola [követõi] bõven [elférnek alatta], nemcsak tízesével, hanem tizennégyesével is. Teljes kerülete éppen kétszáz láb [ajak], tiszta és piszoktól mentes kerek medence. Körben a medencébe levezetõ, széles, ötfokú lépcsõzet van, mindenki a termetének megfelelõ fokon mosakszik. A bölcsesség óceánjának búvárai a medence közepére vetik magukat, úsznak, minden szerelmes szeretõjével és tiszta kedvesével összeölelkezik, teljesen megtisztulván nevetnek, táncolnak, kedvüket töltik.
E nagy medence körül, a nyolc boltív alatt, nyolc darab hánefí84 mosdómedence van. Elbûvölõ, tiszta és szennytelen masszõrök is vannak ott, akik indigókék törölközõbe csavarják fehér testüket. A fülkékben [halvet] a fürdõzõk szolgálatára állnak, s kívánságuk szerint letisztítják õket. Ám ennek a hévíznek a vize mérsékelten meleg. Sõt, ha ezt a tiszta vizet lehûtöd és megiszod, sohasem lesz kénszagú. Ha egy olyan ember iszik belõle, akinek szemöldöke és szempillája kihullott, Isten parancsolatjából megtisztul, haja, szakálla és bajsza serkedni kezd. Lágy természetû, közepes hõfokú víz ez. Az öltözõterem fala kívülrõl négyszögletes, rajta egy zsindellyel fedett, nagyon széles és hatalmas kupola van, amely alá ezer muszlim harcos is befér. Mivel van egy zöld oszlopa, Zöldoszlopos fürdõnek nevezik.
A Tabán termálfürdõjének leírása: az említett Zöldoszlopos hévíz mellett, a tabáni városrész utcái között van egy ólommal fedett, nagy és jól mûködõ termálfürdõ [ilidzsa]. Vize közepesen meleg és nagyon kénes illatú. Az ékszerészek e forró vizet kancsószám viszik, tûz fölött felforralják, s aranyból készült tárgyakra öntik. Ettõl csillogó-villogó tiszta arany színük lesz, s tökéletes fényüket egy éven keresztül nem veszítik el. Kétszer felforralva a kések és a handzsárok aranyozott hüvelyére öntik, s ezek arany színe két éven át nem károsodik. Nekem, szegénynek volt az ujjamon egy ezüst gyûrû, amelynek smaragdjára Feríd cselebi stílusában vésték fel: A világutazó Evlia. A Tabán hévizébe ezzel a gyûrûvel [az ujjamon] léptem be, majd léptem ki. Színezüst gyûrûm tiszta arany színûre változott. Mielõtt Újvár ellen indultunk, Belgrádban teleltünk, gyûrûm arany színe [ez alatt az] egy év alatt semmit sem változott.
A Tabán hévizének ilyen jeles tulajdonságai vannak. Ebbe a hasznos forró vízbe reggel a férfiak, délelõttõl éjfélig pedig a nõk járnak, minthogy a városrész közepén van, medencéje nagy, számos fülkéje és nyolc mosdómedencéje van, s a gõzfürdõkhöz hasonló [építésû] termálfürdõ ez. Mindenki, aki törölközõjével és dörzsölõkendõjével belép, tisztán és szenny nélkül távozik, s egy fillért sem fizet. Ha nagy törölközõre, fürdõkesztyûre [kisze] vagy szappanra volna szüksége, egy akcsét fizet. A többi fürdõben is ez a szokás.
A tabáni fürdõ a nõknek különösen hasznos. Ha Isten rendelésébõl egy asszony nem esik teherbe és görcsei, fájdalmai vannak, azonnal ebbe a medencébe kell mennie, vizébõl innia kell, s Isten parancsa szerint azon nyomban könnyedén teherbe esik, s egy aranyos szíve-csücske [gyermeket] szül méhébõl. Számtalanszor kipróbált dolog ez.
Egy másik hasznos tanulság. Ha egy asszony náthás lesz, de nem tud tüsszenteni, s ebbõl a vízbõl cseppentenek az orrába, azonnal tüsszenteni fog.
Egy másik hasznos dolog. Ha valakinek az orrvérzése nem akar megszûnni, ebbõl a vízbõl az orrába cseppentenek úgy, hogy egészen az agyáig menjen, s a fenséges Isten parancsából orrvérzése eláll. De háromnál többször ne cseppentsenek, mert [e víz] teljesen megszárítja a vért az agyban.
Másik csodálatos tulajdonság. Ha e hévízbõl tesznek a búzalevesbe, olyan íze lesz, mintha ecetet tettek volna bele.
Egy másik különös tulajdonság. Ha egy fiatal leány állapotát nem ismerik, hogy szûz-e, vagy a szüzesség állapota eltávozván már megesett-e, ebbõl a hévízbõl cseppentsenek kétszer-háromszor az orrába. Ha valóban szûz volna, kétszer-háromszor jókedvûen tüsszent. Ha azonban már megesett, sohasem tüsszent, talán illedelmesen szellent. Különös megfigyelés.
Más tulajdonságok. Eme hévíz forráshelye alatt egy bizonyos fajta iszap gyûlik össze. Ha abból az iszapból anyáink és nõvéreink nõiességük helyére és ezüst testükre kennek, mindenféle szõrtelenítõszernél jobban tisztává teszi méhük kijáratának kapuját, s azon a helyen egyetlen szõrszálat sem hagy, így az alsó kapuk olyanok lesznek, mint a csillogó kristály. S mint a fülzsír, meleg és nedves lévén, képes arra, hogy örömet szerezzen a család urának és feleségének. Ilyen hasznos a Tabán hévize. Ebben a negyedben számos házban van hévíz. Ezek miatt a tabáni külváros lakossága boldog és elégedett.
A Horosz kapu fürdõjének dicsérete: A Horosz kapun belül van egy kicsi, hasznos termálfürdõ. Mind a rangosak, mind a köznép által használt közepesen melegen feltörõ források ezek. Ám [ezt a fürdõt] nem dicsérik annyira és nem olyan híres.
Veli bég hévizének megnyitása. Ez egy hatalmas épületekkel díszített, s különféle kupolákkal ékesített hírneves hévfürdõ Gül baba és Baba Miftáh szultán [kolostora] mellett. Nyolc, a Hávernák [palotához illõ] boltív és a nyolcszögletes hatalmas fal felett van egy rubintszínû kupola, amely az épületeket teljes egészükben csodálatos, vörös színû cseréppel borítja be. E magas kupolának éppen a közepe [alatt] van egy akkora tiszta medence, hogy a sáfita jogi iskolának elegendõ lenne, s amely tiszta vízzel van tele, mivel minden oldalról fehér márványoroszlánok szájából tiszta hévíz ömlik ebbe a hatalmas medencébe éjjel-nappal. Egy kamrában pedig van egy kis medence, ebben nagyon-nagyon erõteljesen meleg a víz. Ha egy ember belemegy, nem nyughat benne, annyira forró. Kint, a nagy medence körül, minden boltív alatt [egy-egy, összesen] nyolc hánefí mosdómedence van. A kamrák számosak, a fürdõszolgák tiszták. Buda minden lakosa, ha egy rokona elhalálozik, ebbõl a fürdõbõl vitet vizet hordókban, a tetemet ezzel az Isteni Hatalom keze által forralt vízzel mossa meg. Az alapítvány részérõl erre a szolgálatra külön megbízottak vannak. Ez a kegyes cselekedet Buda erkölcsi értékeinek egyike. Leginkább a Veli bég fürdõjébõl vitetik [a vizet], mivel itt van Isten szentjének, Gül babának a sírja, a víz pedig nagyon tiszta és kellemes. Öltözõterme kívülrõl zsindellyel fedett tökéletes kupola, bár a Jesil Direkli ilidzsa kupolájánál valamivel kisebb. Ezt a hévizet általában Veli bég ilidzsájának mondják, ám fürdõtermének kapuja fölött, díszes és szép duktussal felróva ez a tetszetõs kronogramma [olvasható]:
Ennek a szívet kitáró helynek mondják az [építési] idejét
Musztafa pasa épülete ez a páratlan épület.
A Lõpormalom épületének leírása. Veli bég említett hévize mellett a lõpormalom [Barutháne] hévize nem olyan pompás hévíz, de számos [jó] tulajdonsága van. Többnyire szegények látogatják. A lõpormalom kerekeit ennek a hévíznek a vize forgatja úgy, mint az ég kerekét.”85
1665. június eleje. John Burbury leírása a Veli bég fürdõrõl: „Az itteni meleg fürdõ (Buda errõl híres) padlata márvány, s a forrás, amely táplálja, olyan bõvizû, hogy azzal, amit hagynak elfolyni, két lõpormalmot és egy gabonamalmot hajtanak. A tóban, ahol ez a meleg forrás ered, állítólag van hal, ha ez igaz, elmondhatjuk róluk, hogy félig megfõnek, de békát én is láttam benne. Maga a legnagyobb fürdõmedence vize olyan forró, hogy azonnal verejtékezni kezd tõle az ember, és igen sokan használják. Mielõtt még szemügyre vehetnéd, már benn is találod magad egy négyszögletû teremben, ahol mindkét oldalon ablakok vannak, de fölülrõl is szûrõdik be világosság; a padlóból fekvõhelyek emelkednek ki, amelyeket gyékénnyel és szõnyeggel fednek be, hogy fürdés után ott pihenjenek. Középen hely van hagyva a közönséges emberek ruháinak, s a terem körben tele van aggatva kötényszerû ruhákkal, amelyeket a fürdõzõk magukra vesznek, s amelyekkel az ott kiszolgáló emberek látják el õket, akik, míg amazok fürdenek – kitisztítják a csizmájukat, vagy a cipõjüket, olyan módon, ahogy ezt a törökök csinálni szokták. Ha a látogatók már eleget fürödtek és újra felöltöztek, egy szõnyeggel takart emelvényen ül a pénzbeszedõ, s kéri tõlük a jussát, ami szinte jelentéktelenül csekély összeg.”86
1669. Edward Brown: „Látható itt néhány szép mecset és karavánszeráj (nagy és üres házak, melyek fogadók az utasok részére) és számos kiváló fürdõ, amelyekbõl nyolcat láttam, és fürödtem is bennük. Ezek közül a legpompásabb a Velibey fürdõ, amelynek szépségét nagymértékben emelte Szulejmán [szultán]. Négy kupolája van, s mellettük még egy középen, amely nagyon pompás és 12 nagy és vastag pillér támasztja alá [...] Buda természettõl fogva meleg fürdõit Európa legjobbjainak tartják, nem csupán tekintélyes méreteik, hanem pompás épületeik miatt is. A törökök gyakran fürdenek, és noha legtöbbjük saját lakására és házára nem sokat ad, annál inkább szeretik a pompát a középületekben. Ezt bõségesen bizonyítják a mecsetek, a fogadók, a hidak és a fürdõépületek. Mint már említettük, nyolc fürdõ van itt, amelyeket volt szerencsém sorra felkeresni budai tartózkodásom idején. Az említett nyolc fürdõ közül három a várostól keletre és délkeletre található, a Konstantinápoly felé vezetõ úton. A másik öt a város nyugati végén található az Óbuda és Esztergom felé vezetõ út mellett.
Az elsõ egy tágas, nyitott fürdõ egy magas és sziklás hegy lábánál, amelyet ageweiernek is neveznek. Errõl az idegen, babonás nép sok mindent képzel.
A második egy kupolával fedett fürdõ, amely közvetlenül a nevezett hegy mellett van, vagy még inkább azzal a hellyel szemben, ahol a bõrt kikészítik.
A harmadikat Zöldoszlopos fürdõnek nevezik, de az jelenleg piros színû. E fürdõvel szemben van egy fogadó az utazók számára. A víz forró, de hideg víz hozzáadása nélkül is kibírható. Olyan alkotóelemeket tartalmaz, amelyekbõl kõ lesz. Ez a szürke kõ a fürdõvíz hosszú ideje tartó csepegése révén képzõdik. A fürdõvíz kigõzölgései a kupoláról visszaverõdnek, miáltal azon a vason, mely egyik oszloptól a másikig húzódik, s ugyanígy az oszlopfõkön is lecsüngõ kúphoz hasonló cseppkövek jönnek létre. Éjjel, amikor az asszonyok – akik gyakran késõig tartózkodnak itt – elmennek a fürdõbõl, a vizet leengedik. A fürdõben körben vastag és hatalmas oszlopok vannak, melyek egy kupolát tartanak, amelyen nyílások vannak, hogy a kigõzölgések eltávozhassanak. Ennek ellenére az egész helyiség állandóan meleg.
A város északi végén levõ fürdõk a következõek.
Tactelli, vagy Tábla fürdõ. Ez egy kicsi, nyitott fürdõ, vize fehérnek látszik és kénes szaga van. [A fürdõzõk] isznak a forrásból, miközben bent vannak a medencében. Amit megisznak, az egy csövön keresztül folyik, melybe ezt a vizet belevezették. Adtam egy töröknek egy öt Stübés pénzdarabot (egy öt groschen értékû ezüstérmét), hogy azt a fürdõben az ujjai között tartsa, s a csõbõl kijövõ vizet arra folyassa, és így bearanyozza. Ez egy fél perc alatt meg is történt.
A második a Barat Degermene, vagyis a lõpormalom fürdõje. A víz a fõút melletti nyitott halastóból buzog elõ, és friss forrásvízzel keveredik össze. Ezáltal a halastó vize az egyik oldalon fehér, a másikon viszont áttetszõ. Ez a felszálló hideg és meleg források hatásának tulajdonítható. A halastóval szemben, a fõútnál van egy lõpormalom, ahol puskaport készítenek.
A harmadik a Cuzzoculege [Kis fürdõ] vagy a szent fürdõje, akirõl a törökök csodálatos dolgokat mesélnek. Ezt a fürdõt a török szerzetesek felügyelik, egy felszökõ forrásból ered, és olyan forró, hogy azt csak nehezen lehet elviselni. De ha abból [a vízbõl] egy keveset egy másik fürdõbe engednek, akkor úgy már elviselhetõ. Ennek a víznek sem a színe, sem a szaga, sem az íze nem különbözik a közönséges víztõl, és az alján sincsenek lerakódások, viszont a fürdõ széle, ahol egy szivacsos anyag ülepedik le, zöld színû.
A negyedik nagyon nemes fürdõ, Capliának nevezik. Noha ennek az épületnek egy része az 1669-es heves budai tûzvész következtében elpusztult, a törökök azóta újból helyreállították. Vize rendkívül meleg és nem lerakódások nélküli, amely a kõre ülepedik le. Az épület csaknem nyolcszögletû, közepén egy pompás medence van, amelyet a kényelem kedvéért egy perem szegélyez, ahová a víz kijön, hogy ott lábat mossanak. Ebben a fürdõben oldalt van egy fülke, amelyben egy forrás van. Annak az elõcsarnoknak a közepén, ahol a ruhákat lerakják, egy nagyon szép kõmedence és egy kút található.
Az ötödik fürdõ a Velibey, amely erõsen kénes szagú, s a szélén a víz alkotórészeinek megkövesedett kiválása látható. Olyan forró, hogy hideg vizet kell hozzá keverni, hogy elviselhetõ legyen. Ez a fürdõ a legkiválóbb az összes között. Az elõcsarnok rendkívül tágas, a fürdõ belül nagyon széles és magasan boltozott; öt kupola díszíti. Az egyik kupola, amely a középen levõ nagy, kerek fürdõmedence fölött található, nagyon szép. A többi kevésbé szép a négy sarokban, ahol a személyes használatra való fürdõhelyiségek vannak. Ezekben a törökök a testükrõl a szõrt psilotrumot (a szõr kihullását okozó szer) és szappant összekeverve lemaratják, mert nem szokás náluk, hogy a testükön szõr legyen, kivéve a szakállukat. A nagy kupolát 12 pillér támasztja alá és tartja. Nyolc között meleg csapok, a többi között pedig sétálásra és üldögélésre való helyek vannak. Itt a borbély a fürdõvendégekre felügyel, és minden helyen két kis medence van kemény kõbõl, amelybe hideg és meleg vizet eresztenek, hogy tetszés szerint keverjék a használathoz.
A férfiak reggel fürdenek, az asszonyok délután. Ha valaki fürdeni érkezik, belép az elsõ szobába, ahol különféle szolgák fogadják, s õt ruhákkal és kötényekkel ellátják. Ha a fürdõzõ a ruháit lerakta s a kötényt magára öltötte, akkor belép a második szobába, ahol a nagy fürdõ található. Leül a medence mellett a pillérek között, s ott egy csapnál a borbély puszta kézzel, erõteljesen végigdörzsöli, ilyenkor a kezet elõre nyújtják. Ez után az eljárás után megy be a fürdõbe. Akik nagy urak alattvalói, szülõföldjük erkölcsei és szokásai szerint fejüket leborotválják, a fiatalok szakállukat is, kivéve a felsõ ajkukat. Ezután a borbély megdörzsöli a vendég mellét, csontjait, kezét és lábát egy szõrszerû eszközzel. Néha látni olyan embereket is, akik arccal a földre fekszenek, és a borbély megmossa a fejüket szappannal, s egész testükre hideg vizet önt. A dörzsölés és a hidegvizes mosdás után bemennek a fürdõ által termelt gõzbe és párába.
Láttam a városon kívül, a konstantinápolyi út mellett egy tavat, amely felül nagyon forró volt, de az alján halak voltak. Ezt nem várta volna az ember, hacsak nem részeg.”87
1684. L. N. Hallart–Michael Wening metszete. Északi felvétel. W: Der Türcken Bader. (Veli bég, nyeregtetõs fürdõház a Gellért-hegy lábánál, a Duna-parton, a sziklák déli végén.) Ugyanezek a déli felvételen is. A keleti felvétel elég gyenge, de kivehetõ rajta a Jesil direkli.88
1686. Karl Joseph Juvigny metszete. Világosan látszik a Rác, a Rudas, a Gellért-hegy délkeleti lába, a Tojgun melletti imáret, a Horosz kapi.89
1686. L. N. Hallart metszete. R: Warme bader. Délen hármat jelöl: 1. A Gellért-hegy tövében, az Ördögárok partján (= Rác). 2. A Gellért-hegy tövében, a Dunánál, a város felé (= Rudas). 3. A Gellért-hegy déli végén, a sziklák alatt egy jelentõs, négyszögletes épület látható.90
1686. Leonardo Anguissola metszete. I: Meleg fürdõk. (Délen: Rác és Rudas; Északon: Király, Császár és esetleg még egy.)91
1686. Tirnavai kalendárium. Rézkarc. G: Thermae sub Monte. H: Thermae Reginae. O: Thermae Regis. Nehezen kivehetõ. G és H a Gellért-hegy alatt, G délebbre (G: Rudas, H: Rác?), O a Veli bég. [Suburbium Inferius: a város tabáni része.]92
1686. december–1687. január. Werlein János István kamarai inspektor: A fürdõk „a legtisztábbak, a legszebbek valamennyi közül, az egyik korábban a magyar királyé, a másik a királynéé volt”. A fürdõket újra használatba kellene venni, de egyelõre nem lehet, mert a városon kívül fekszenek. Muskétások és közemberek tartják megszállva õket. Ki is lehetne adni õket. A fürdõk egyébként nem sok javításra szorulnak, csak a környezõ helyiségekre és a fürdõvendégek kényelmét szolgáló szobácskákra kell nagyobb gondot fordítani.93
1686. Nicolao Marcel de la Vigne metszete: Budae ac Pesti icnographica descriptio [...]. F: Thermae [?] (Rác, Rudas.) Et: Duo balmeae in dicta Civ.te Inferiori. (Tojgun, Horosz). 2. Thermaru[m] Scaturigo, sive Balneu[m] Regale. (Császár).94
1686. Luigi Fernando Marsigli leírása a budai fürdõkrõl.95
1. Veli Bei Iligesi. Veli bég meleg ásványvizû fürdõje. Ez a legfontosabb és legnagyszerûbb; belül nemcsak természetes meleg vizû források vannak, melyek három helyrõl fakadnak, s ezek alkotják a fürdõt, hanem van hideg vizû is, amit tetszés szerint lehet nyitni-zárni. Középen olyan széles, hogy úszni lehet benne. Lépcsõfokokkal van kiképezve. Teljesen ép: téglából és kõbõl készült.
2. Tahtali Ilige Bekir Efendinum. Bekir Efendi meleg ásványvizû fürdõje fából készült; teljesen ép.
3. Kapili Ilige Horos Capusine Jakin. A meleg ásványvizû fürdõ, a Kakaskapu mellett van, téglával van fedve; teljesen megmaradt.
4. Chiuzzuk Ilige. A kis, meleg ásványvizû fürdõt, mely a leglátogatottabb, igen kedvelik, mert nagyon használ a betegeknek, az egészet ólom fedi, mivel egész évben jövedelmez; épen maradt.
5. Jessil Birekli Ilige. Meleg ásványvizû fürdõ zöld oszlopokkal; téglával van fedve; teljesen megmaradt.
6. Tahladan Acik Ilige. Nyilvános fürdõ meleg ásványvízzel; ez is nagyon egészséges.
7. Cadi Sokaginde Hamam Uzziurnali. A Kádik utcájában van egy városi közfürdõ, ahol vizet melegítenek a tisztálkodáshoz; három márványmedencéje van, melyekbe tetszés szerint folyatják a meleg és a hideg vizet; épen fennmaradt.
8. Pasciá Serainde Uzziurnali Hamam. A budai vezír palotájának fürdõje; ez is, mint a fenti, három medencével; elégett, de helyre lehet állítani.
9. Tassirada ichi Hamam Bir Jerde Biri Avret Izzum biri Erler Izzum. Két másik hasonló, egyesített fürdõ a városon kívül; elégtek, a falak megmaradtak.96
1686. Luigi Fernando Marsigli rajzai a budai fürdõkrõl.97
1. Balneum destructum, Vetus, ad Radicem Montis S. Gerhardi.
2. Balneum, ad pontem.
3. Balneum, Rascianorum.
4. Balneum, civitatis inferior.
5. Balneum, Regium, in Cujus medio recessus.
1686. Luigi Fernando Marsigli térképe a török Budáról.98
1. Açìk ìlìcasì
2. Küçük ìlìcasì
3. YeÕil direkli ìlìcasì
4. Kaplu ìlìcasì
5. Tahtali ìlìcasì
6. Veli beg ìlìcasì
1686. Andreas Magliar metszete. No 44. Veli bég fürdõje; No 46. „Tahtalo” fürdõ (Bagno di Tahtalo).99
1686. Bizzozeri: Tachtalu fürdõ.100
1712. Fischer von Erlach rajza a Császár-fürdõrõl (Kayssers Bad).101
Feltárások: 1. Horosz kapi ilidzséje. (= Király fürdõ)102 2. Kücsük ilidzsa/ Debbágháne ilidzsája. (= Rác fürdõ)103 3. Jesil direkli ilidzsa. (= Rudas)104 Veli bég ilidzsaszi (= Császár)105 5. Tojgun pasa hammámja a kapucinus kolostor alatt, Gerõ Gyõzõ tárta fel 1973-ban.106 6. Pasa szeráj hammámját Gerõ Gyõzõ tárta fel.107
A fenti adatsor elemzését kényelmesebb idõrendben hátulról, a visszafoglalás korának állapotától kezdenünk. Ekkor ugyanis több teljességre törekvõ leírás és számos jól használható térkép is készült. Azonban még így sem egyszerû a különféle nevek és helyek azonosítása. A számok ugyan nagyjából azonosak – Evlia nyolc fürdõt említ, majd kilencrõl beszél részletesen, Brown nyolc, Marsigli pedig kilenc fürdõrõl tud – a részletek azonban már nehezen egyeztethetõek. A várbeli fürdõkrõl csak Marsigli és Evlia Cselebi ír, egymással teljesen megegyezõ módon: mindketten tudnak az állami és a pasa-szeráj-beli intézményekrõl. Tojgun pasa fürdõjét csak Evlia említi, de megtalálható de la Vigne térképén is. A Horosz kapu fürdõjét, a Zöldoszlopos ilidzsát és Veli bég hévizét mind az öt forrás ismeri. A Rác fürdõrõl is tudnak, igaz, teljesen különbözõ neveken, Evliánál Tabaháne ilidzsaszi, Marsiglinál Kücsük ilidzsa és Balneum rascaniorum108 néven szerepel, Brown felsorolásában viszont a tímárok terére nézõ kupolás fürdõvel azonos. (Brown is ismer azonban egy Kücsük ilidzsát a felsõ hévizeknél.) Ettõl kezdve azonban zavarosabb a kép. Evlia további kettõ, Brown négy, Marsigli írásban kettõ, rajzban és térképen pedig egy fürdõrõl tud. Evlia és Brown tud a lõpormalom melletti fürdõrõl (Barutháne/Barut degirmeni ilidzsaszi), ez Marsigli rajzain nem szerepel, térképén (Magliar Andrással megegyezõ módon) viszont Tahtalu ilidzsasziként felbukkan. Felsorolásában kizárásos alapon ennek kell lennie a Bekir Efendi fürdõjének. Minden forrás egyetért abban, hogy a Gellért-hegy körül három fürdõ mûködött. A Rác és a Rudas mellett a harmadik romos volt, ezért általában nyitott fürdõként ismert. A baj csak az, hogy míg Evlia és Brown a mai Gellért környékére helyezi, Marsigli a Ráctól nyugatra jelöli. Nem lehetetlen persze, hogy több hasonnevû intézmény is létezett.

Evlia	Brown	Marsigli	Marsigli	Marsigli	Ma
		felsorolás	rajz	térkép
Veli bég	Veli bég	Veli bég	Regium	Veli bég	Császár
Jesil Direkli	Zöldoszlopos	Jesil direkli	ad pontem	Jesil direkli	Rudas
Horosz kapu	Caplia	Horosz kapu	civitas inferior	Kaplu	Király
Tabaháne	Tímárok tere	Kücsük	Rascianorum	Kücsük	Rác
Barutháne	Barut degirmeni	Bekir efendi?	–	Tahtali	–
Acsik	Nyitott	Tahtadan acsik	destructum	–	Gellért?
	Kücsük	
		Ikerfürdõ a városon kívül
	Tahtali
A továbbiakban ezen fürdõk elõtörténetét próbáljuk felvázolni.
Forrásainkban elõször a várbeli állami (mírí, hassza) gõzfürdõ tûnik fel, 1549-ben már bizonyosan mûködött. Kezelõit ismerjük 1557 és 1568 között, 1663-ban Evlia Cselebi dicséri a gondos kiszolgálást, 1686-ban Marsigli említi három márványmedencéjét. A fürdõ helye ismeretlen, de lokalizálásához több támpontunk is van. Georg Wernher szerint a kalocsai érsek palotájából alakították ki, amelyrõl tudjuk, hogy az Olasz (mai Városház) utcában állt.109 Ugyanezen utcát (vagy legalább az északi végét) – Marsigli térképe szerint – a törökök Fürdõ útnak (Hammám jolu) nevezték. További segítséget jelent, hogy Marsigli épületjegyzékében szerepel egy bizonyos Hammám dzsámi (Fürdõ dzsámi) is, amely a várban, a janicsárkaszárnyák közelében állt. A térképen ezt azzal a bizonytalan (Kirba?) nevû dzsámival azonosíthatjuk, amely a mai Úri utca északi részének keleti oldalán helyezkedett el.110 Az Úri utcát a törökök Kádi szokaginak, Kádi utcának nevezték,111 márpedig Marsigli szerint éppen ebben az utcában volt a várbeli gõzfürdõ. Egyrészt tehát tudjuk, hogy a gõzfürdõ a Városház utcában állt, másrészt az is világos, hogy a fürdõ és a Fürdõ dzsámi az Úri utcában volt megtalálható. Az ellentmondás abban az esetben szûnik meg, ha a fürdõ és a dzsámi az Úri és a Városház utca közötti telken állt, s mindkét oldalról nyílt bejáratuk. Gerõ Gyõzõ a telket az Úri utca 49. szám alatt sejti.112
Tojgun pasa építtette Buda második gõzfürdõjét, valamikor 1553 és 1555 között. Az alapítóról elnevezett városrészben állt, maradványait Gerõ Gyõzõ tárta fel a kapucinus kolostor udvarában, s az elõcsarnok maradványai alapján nagyszabású fürdõrõl számolt be.113 Úgy tûnik, a fürdõ a hódoltság korában végig mûködött, legalábbis Evlia Cselebi 1663-ban még megemlítette. Bár az 1684-es és 1686-os ostromrajzokon és leírásokban nincs nyoma, ám de la Vigne kiváló térképének megfelelõ helyén alaprajzzal együtt szerepel, mint a Víziváros két fürdõjének egyike.
A Jesil direkli néven ismert fürdõ a mai Rudas magja. Az elsõ rá vonatkozó adatot valószínûleg Franciscus Omichius örökítette meg. A várból a Duna felé lejövet jobbra egy szép márványos fürdõt, kevéssel mellette pedig Musztafa pasa fürdõjét látta a Gellért-hegy alatt. Ez csak abban az esetben lehetséges, hogyha a vár valamelyik nyugatra nézõ kapuján távozott, s az Ördögárok völgyében, a Tabánon keresztül közelített a Dunához. Ebben az esetben az elsõ épület a késõbbi Rác, a második pedig a Rudas fürdõ volt. Ha jól okoskodtunk, akkor itt történik az elsõ utalás az alapító személyére. Musztafáról egyébként Istvánffy és Ottendorff is tudósít. A továbbiakban jó néhány leírása született, Schweiggertõl, Lubenautól, majd a 17. század végi utazóktól, katonáktól. A fürdõ története szépen követhetõ a hódoltság kora után is.114
A Tabán ilidzsájának elsõ említése megint csak Omichiushoz köthetõ, amennyiben feljebbi okfejtésünk helyes. Kevéssel késõbb felbukkan Szokollu Musztafa budai pasa vakuflevelében is, e szerint a pasa Pest korábbi kádijától, Haszan efenditõl vette a fürdõt. Valószínûsíthetõ tehát, hogy nagyobb múltra tekint vissza. Bár Wild név szerint nem említi, biztosan utal rá, amikor három fürdõrõl ír a Gellért-hegy lábánál. Az elsõ részletes leírás Evlia Cselebi nevéhez fûzõdik, s attól kezdve a fürdõ története jól nyomon követhetõ. Forrásainkban Tabaháne és Kücsük ilidzsa néven szerepel, sõt Marsiglinál már felbukkan a Rác fürdõ elnevezés is.
Szokollu Musztafa pasa az északi hévizeknél is alapított fürdõt, a mai Császárt. Bár az alapításról szóló felirat és kronogramma (táríh) máig fennmaradt a fürdõ falában, mégis sok ideig kétségesnek tartották, hogy Musztafa lenne az alapító.115 Ennek részben az az oka, hogy a fürdõt az összes leírás Veli bég fürdõjének titulálja, másrészt Evlia Cselebi útleírásának régebbi kiadásai a jeles kormányzót a Horosz kapu fürdõjével hozták kapcsolatba. Ugyanakkor senki nem említette, hogy az Evlia Cselebi által közölt kronogramma azonos a Császár fürdõ falán jelenleg is olvasható felirat utolsó sorával. A neves utazó munkájának legújabb kiadása azonban eloszlatja a kételyeket. A korábbi kiadásokból sajnálatos véletlen, vagy a cenzúra érthetetlen mûködése folytán egy hosszabb szakasz kimaradt. A Horosz kapu fürdõjének leírása néhány sor után a Veli bég fürdõjéhez tartozó szöveggel folytatódik. A teljes szövegbõl azonban egyértelmûen kiderül, hogy a kronogrammát Evlia Cselebi a Császár fürdõben látta, ott, ahol most is olvasható. Szintén hiányzott a régebbi kiadásokból az a mondat, amely Veli bég és Musztafa pasa viszonyát tisztázza. Evlia ugyanis megjegyzi, hogy bár Musztafa pasa alapította, mostanában mégis inkább Veli bég fürdõjeként emlegetik az intézményt. Ennek véleményem szerint geográfiai magyarázata lehet, mégpedig az, hogy Veli bég türbéje a közelben állt, s ennek alapján nevezték el a környéket. Elképzelhetõ persze az is, hogy Veli kezdett fürdõt építeni, nagyhatalmú fõnöke azonban kisajátította az intézményt és maga építette ki. Akárhogy esett is, a hódoltság legnagyobb szabású fürdõje született meg. A hódoltság után királyi és császári fürdõ névvel szerepel. (Erlach: Kayssers Bad, Tirnava: Thermae Regalis, ezt erõsíti Werlein, Marsigli: Balneum regium.) Remek rajzát Fischer von Erlach készítette 1712-ben.
A Horosz kapu fürdõje elõször egészen egyértelmûen csak egy 17. század eleji festményen bukkan fel. Ugyanakkor nagy valószínûséggel azonosíthatjuk azzal a Szokollu Musztafa pasa vakuflevelében említett fürdõvel, amely forrásunk szerint Buda városán belül, a Gönüllük városrészében található. Az azonosítás alapját az a tény képezi, hogy ismereteink szerint Budán összesen négy kiépített hévfürdõ létezett, a pasa alapítólevele mind a négyrõl megemlékezik, az ezen kívüli három pedig jól azonosítható. Árulkodó a városon belüli elhelyezkedés hangsúlyozása is. Budán csak egyetlen hévfürdõ volt a falakon belül, a mai Király.  A vakuflevél szerint az építtetõ a jeles pasa volt. A fürdõrõl az adatok a 17. század második felében sokasodnak meg, története napjainkig nyomon követhetõ.
Evlia Cselebi és Edward Brown szerint a Barutháne fürdõjének vize hajtja a lõpormalom kerekeit. Evlia épületrõl nem beszél, csak azt említi, hogy a hévizet közemberek látogatják. Brown megerõsíti ezt, s leírása talán még világosabb: a fürdõ voltaképpen egy egyszerû, természetes meleg vizû tavacska. Fontana metszetén látható is a négyszögletes, palánkkal körülvett terület, melyrõl a metszet legendája azt állítja, hogy a fürdõk vizének forrása (No 76.). Minden bizonnyal ez alapján a fakerítés alapján nevezték „deszkás” (tahtalu) hévíznek (Andreas Magliar), s feltehetõleg ezzel a hévízzel azonos Bekir efendi deszkafürdõje is (Marsigli). Amennyiben Melchior Besolt erre utal 1584-ben, akkor az intézmény már a 16. században is mûködött.
További nyitott fürdõ vagy fürdõk üzemeltek még a Gellért-hegy tövében. Evlia a Tabántól délre, a Duna partján említ egyet, s még azt is tudatja olvasóival, hogy korábban, a keresztény idõkben ez egy kiépített fürdõ volt, de összeomlott, s a törökök nem tudták újjáépíteni. Ezért hívják nyitott tetejû, vagy egyszerûen nyitott fürdõnek (üsztü acsik ilidzsa/acsik ilidzsa). Ugyancsak e területen említ Ásik Mehmed 1594-ben egy közemberek által látogatott, düledezõ intézményt. Marsigli lerajzolt egy fürdõt, amelyre ez a leírás pontosan ráillik, s ezt õ is réginek (vetus) titulálja. A kutatás e hévizet a mai Gellért fürdõ forráscsoportjával azonosítja.
Ezzel szemben Marsigli térképén az Acsik ilidzsát egészen máshová helyezi, a mai Rác fürdõtõl nyugatra, a Naphegy tájékára. Adatát talán megerõsíti Ásik Mehmed 1594-es leírása is, melyben egy kiépítetlen hévízrõl ír a budai mezõn (szahra-i Budun), a Fehérvári (Ova) kaputól két míl (mérföld) távolságra. Az ostromrajzokon a kérdéses területen, a mai Déli pályaudvar környékén valóban feltûnik egy tó. Nem lehetetlen, hogy Marsigli is erre kívánt utalni, minthogy a váron kívüli területeket meglehetõsen elnagyoltan ábrázolta.
A fentieket a következõképpen foglalhatjuk össze. Elõször a budai vár állami gõzfürdõje állt üzembe, 1549 elõtt. Körülbelül vele azonos idõben, 1552 elõtt épült fel Mehmed budai dizdár termálfürdõje, amely talán valamelyik késõbbi fürdõ elõzményét képezhette. 1555-re állt Tojgun pasa hammamja, 1572-ben pedig mûködött a Jesil direkli, a Veli bég és a Tabán, legkésõbb 1578-ra pedig a Horosz kapu termálfürdõje is. A század végén már mindenképpen léteztek a nyitott fürdõk a Gellért-hegy délkeleti lábánál és feltehetõleg a lõpormalom mellett. Valószínûleg a 17. század elején épült meg a pasaszeráj magánfürdõje, amikor a rezidencia a várba költözött. A továbbiakban újabb kõ- fürdõ nem létesült, esetleg néhány olyan faépítmény kialakításával számolhatunk, mint Bekir efendi deszka ilidzsája. Összesen tehát hét kõfürdõ, és két-három nyitott „strand” várta a látogatókat Budán. Az idõtálló épületek közül négy máig is áll, kettõt részben feltárt a kutatás, s mindössze egy tûnt el nyomtalanul.

Csanád (Nagycsanád, Cenad)

1665. Evlia Cselebi: „Összesen egy kis gõzfürdõje van.”116

Eger

1570. Korház falu: „Az egri vár közelében álló termálfürdõ vízforrásainak földje kõépülettel és egyebekkel, az említett vizeknél.” Ahmed tímárdefterdár és Behrám záim kezében.117
1665. Evlia Cselebi: „E föld hévízforrásainak leírása és a terület fortyogó forrásainak haszna. Összesen három hévízforrás van, az egyiket a férfiak, a másikat a nõk, a harmadikat pedig az állatok használják. Annyira hasznos hévizek ezek, hogy egész Erdélybõl és Magyarországról évente több ezer franciakórtól és rühtõl szenvedõ beteg jön ide, e vizekbe merül, a forró vízbõl iszik, és isten segedelmével gyógyulást lel. Ám ezek nem olyan mûgonddal kiépített hévizek, mint a budaiak. A Hévíz [Ilidzsa] kaput ezekrõl a hévizekrõl nevezték el.”
„A lelkeket megnyugtató gõzfürdõk dicsérete. Összesen két darab fényes gõzfürdõ van. Az egyik, Valide Szultán gõzfürdõje a belsõ vár kapuja alatt, a híd végénél. A szívet nagyon felvidító, kellemes fürdõ ez, vize és levegõje jó, hat kamrája [halvet] van, minden kupoláját cserép fedi. Van egy másik gõzfürdõ is a Felemet [ti. Felnémet] kapu mellett, ez egy kicsi, hasznos fürdõcske, kályhás gõzfürdõnek is nevezik.”118
1690. április 28. Edelspacher György számtartó összeírása: török fürdõ a várkapu elõtt.119
Feltárások: 1. Dózsa György tér 1. Valide szultán hammámja. 1958, 1962, 1984–1988, Gerõ Gyõzõ.120 2. A volt érseki fürdõ szakszerû feltárása nem történt meg, átépítése Sugár István vizsgálatai alapján készült el (1974–1979 között).121
Az egri hévizeket a törökök már a foglalás elõtt is jól ismerték, épületérõl tudtak. Ezt ábrázolja Houfnagel metszete is. Azonban az Eger-patak partján álló termálfürdõ körül sok probléma adódik. A szakirodalom jó ideje Arnaut pasa fürdõjeként ismeri az épületet, s építési idejét 1610 és 1617 közé teszi. Ez egyetlen, meglehetõsen kétes hitelû dokumentumra épül. Katona István Historia Critica címû munkájában 1794-ben közzétett két feliratot, amelyek állítólag az egri vár falán lévõ táblákon voltak olvashatóak.122 Az elsõ furcsaság az, hogy az alapvetõen latin nyelvû munkába az idézetek magyarul kerültek bele. Ha már nem latinul szerepelnek, indokoltabb lett volna talán az eredeti török használata. Eléggé meghökkentõek maguk a szövegek is, egyáltalán nem emlékeztetnek a török feliratok (kitábék) szokásos stílusára, sõt, olyan kijelentéseket tartalmaznak, amelyeket egy török vezetõ aligha tett volna közszemlére (pl. hogy a keresztények elérték templomuk visszaadását). Nem fellengzõs dicséreteket olvashatunk itt, hanem rövid anekdotákat. Ezzel szemben hiányoznak a datáló formulák. Ha mindezen nehézségeken túltesszük magunkat, akkor szemben találjuk magunkat az Arnaut pasa személye körüli problémákkal: ilyen nevû egri pasáról ugyanis nem tu-dunk.123 (Neve egyébként az eredeti szövegben Vernauth-ként szerepel.) Elképzelhetõ persze, hogy egy albán származású pasával van dolgunk, akinek nemzetisége ragadványnévként funkcionált, ám az nem valószínû, hogy magát ilyen módon nevezné meg, pláne nem egy feliraton. Mindezek alapján úgy érzem, hogy Katona István szövegét nem tekinthetjük elsõdleges és megbízható forrásnak. Inkább helyi hagyományon alapszik, semmint tényleges feliraton. Ettõl persze az még nem kizárt, hogy valós elemek kerültek bele. Ha mindezek ellenére elfogadjuk, hogy egy számunkra egyelõre meghatározhatatlan személyû, Arnaut nevezetû pasa fürdõt épített Egerben, akkor sem utal semmi arra, hogy ez a fürdõ pontosan melyik is. Evlia négy fürdõt is említ, ezek bármelyikének lehet építtetõje a pasa (akár a Valide Szultán fürdõnek is!). Az tehát, hogy a késõbbi érseki fürdõt Arnaut pasának tulajdonítják, minden alapot nélkülöz.
Hasonlóan problematikus a datálás. Az 1617-es felsõ határt Houfnagel metszete adja, amelyen kupolás fürdõt láthatunk a kérdéses helyen. Csakhogy ez esetben a metszés dátuma (1617) egészen biztosan nem esik egybe a felvétel idejével, amelyre csak a vár török kézre kerülése, azaz 1596 elõtt kerülhetett sor. Erre utalnak egyébként a metszet sajátságai is: az épülõ Baldigara-féle bástya, vagy a muszlim jelenlétre utaló nyomok teljes hiánya. S a városból magyar katonák nyargalnak ki a törökök üldözésére, és nem fordítva.124 Mindezek alapján e metszetet, mint datálási tényezõt, el kell vetnünk.
Amennyire gyenge lábakon áll az elnevezés és a datálás, legalább annyira bizonytalan maga az objektum is. A modern tudományos diskurzus részévé Molnár József tette két, gyakorlatilag azonos tartalmú írásával.125 Osztatlan sikert mégsem ért el. Sugár István – az egri helytörténetírás talán legnagyobb alakja – elfogadta, sõt továbbfejlesztette nézeteit,126 Gerõ Gyõzõ – a hódoltsági emlékeket évtizedek óta kutató régész – azonban hallani sem akar róluk.127 A tartózkodásnak minden bizonnyal az az oka, hogy a fürdõ 1974-es felújítását nem elõzte meg gondos régészeti kutatás.128 Ezzel szemben Sugár István hatalmas adatgyûjtése kétségtelenné teszi, hogy a területen két török ilidzsa is állt, Evlia Cselebi állításával egybehangzóan. S tény az is, hogy a fürdõ magja valóban törökös, sõt egészen közeli párhuzamokkal is bír. Tagadhatatlan az is, hogy az érseki fürdõépítési tervek mindig számolnak ezzel a belsõ maggal. Mindebbõl véleményem szerint következik, hogy ezt az épületrészt autentikusnak kell elfogadnunk.
A másik termálfürdõrõl a török korban csak Evlia tudósít, sorsa azonban nyomon követhetõ 1855-ig, amikor elbontották.129 Az állatok fürdõje minden bizonnyal egy egyszerû hévizû tó volt, amely a térség harmadik hévízforrás-csoportjával azonosítható. A Valide szultán (anyaszultánnõ) fürdõ török kori története ismeretlen, elõször Evliával jelenik meg a forrásokban, a visszafoglalás utáni sorsa azonban jól nyomon követhetõ.130 Az Evlia által említett kisebb gõzfürdõnek semmi nyoma nem maradt, mindössze egy helyi hagyomány erõsíti meg létét.

Esztergom

1563 elõtt. Güzeldzse Rüsztem vakufja.131
1570 körüli összeírás: „Az esztergomi alsó vár [kale-i tahtání] házai: [...] Az elhunyt Rüsztem pasa fürdõje [hammám].” „A fenséges szultán mecsetjének negyede: [...] Musztafa pasa fürdõje [hammám].”132
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És Esztergom várának nagy külvárosában [varos-i kebír] levõ, általam épített gõzfürdõt”.133
1591. „Az esztergomi várban is az egyik hévíz fölé épületet emeltek, minden üvege a szerencse le nem csukódó szeme, minden szöglete a [...] zuga.”134
1594–1595. Siebmacher és Meyerpeck metszetei. Jól kivehetõ, kétkupolás fürdõ a Budai-kaputól délre, belõtt kupolákkal.135
1663. Evlia Cselebi: „Ebben a felsõ várban [...] gõzfürdõ nincsen.” „A Duna-parti falat követve, elérkezvén az árok termálfürdõjének tornyához, a délkeleti oldalon [dzsánib-i kiblede] [...] és a tömésfal belsõ oldalán lévõ árokban van egy kis kupolás hévíz, amely nem olyan forró, mint a budai hévizek, hanem csak közepesen meleg. Minden szegény és szerencsétlen a szolgákkal egyetemben ide járnak.” „Összesen egy kis gõzfürdõje van.”136
1669. Edward Brown: „Ezen a helyen közepesen meleg természetes fürdõk is vannak.”137
Feltárások: 1. Katona (korábban Óvoda) utca 6. és 8. Jelentõsebb méretû török fürdõ részleteinek a feltárása 1969–1971 között, majd 1991-ben Horváth István vezetésével.138 2. Ún. Mattyasovszky-fürdõ, Bajcsy-Zsilinszky utca 36. Betemetett török fürdõ hararájának feltárása 1969-ben, Horváth István vezetésével.139 3. A Hévíz-tó környékén török leletanyag, középkori medence.140
A törökök Esztergomban jó körülményeket találtak fürdõkultúrájuk kiépítéséhez. Talán még álltak Vitéz János Galeotto és Bonfini által megcsodált fürdõházai,141 a várba vízemelõgépet szerkesztettek és bõven bugyogtak a hévforrások is a környéken. Hogy pontosan hol indultak az építkezések, nem tudjuk, annyi bizonyos csupán, hogy két jeles budai pasa is tett alapítványokat, Güzeldzse Rüsztem (1559–1563) és Szokollu Musztafa (1566–1578). E fürdõk lokalizálása jelen pillanatban még nem megoldott, mégis úgy véljük, hogy a Katona utcában feltárt termálfürdõ, amely az eddigi adatok alapján Esztergom legkomolyabb török fürdõje lehetett, Szokollu Musztafa alapításával azonos. (Bár a házösszeírás szerint a pasa gõzfürdõt építtetett, a vakuf-összeírásban és az életrajzi regényben egyértelmûen termálfürdõ szerepel, véleményünk szerint inkább ezeknek kell hitelt adni.) Ez a kétkupolásnak ábrázolt épület az 1594-es vagy 1595-ös ostrom során komolyan megsérült. Míg a város keresztény kézen volt, feltehetõleg lakásnak használták, késõbbi török forrásokban, illetve az 1684-es metszeteken nem szerepel, valószínûleg elpusztult. Nagy valószínûséggel ennek helyét vette át, ugyanazon forrás hévizét felhasználandó, a várfalon kívül épült kisebb (ún. Mattyasovszky-) fürdõ, amelyet viszont Evlia Cselebi ír le, mint szegényes épületet. Ez túlélte a visszafoglalást, és továbbra is fürdõként szolgált, még a terepszint megemelése után is. Fürödtek a Hévíz-tóban is, mint azt Evlia és a régészeti leletek is alátámasztják. Hogy a fürdõélet a 17. század végén aktívabb lehetett, több apró jel is mutatja. Evlia Cselebi a városban említ egy gõzfürdõt – amely talán Güzeldzse Rüsztem alapításával lehet azonos – és állítólag volt egy hévfürdõ a vízemelõ szerkezet környékén is. Ezt a hagyomány jelzi, elsõ adata Bél Mátyástól származik, 1730-ból.142 Evlia látogatása idején még egészen biztosan nem mûködött, hiszen a jeles utazó éppen sajnálkozását fejezi ki e pocsékolás miatt.143 Meyerpeck metszetén továbbá felbukkan egy fürdõ a Rácváros területén is – ám ezt sem további adatok, sem régészeti kutatás nem erõsíti meg egyelõre.144

Fehérvár (Székesfehérvár)

1545–1546. Kiadások a fürdõ (hammám) javítására.145
1546–1547. (?) Szefer bin Musztafa fürdõs (hammámí) megveszi a keresztesek templomát a Szentkirály városrészben.146
1563 elõtt. Güzeldzse Rüsztem alapítványa.147
1591. Szokollu Musztafa „kellemes gõzfürdõt építtetett”.148
1594. Ásik Mehmed: két fürdõje van.149
1601. Olasz alaprajzi vázlat a Palotai külváros fürdõjérõl, német tollrajz ugyanarról. No 7. A török fürdõ együtt a mesterek házával.150
1602. augusztus 19. „[a törökök] ugyancsak három ágyút állíttattak a külvárosban lévõ fürdõhöz”; augusztus 21. „a fürdõ melletti három ágyú”; augusztus 22. „az ellenség verette a fürdõt”; augusztus 23. „Az ezredes úr még azt is elrendelte, hogy építsenek a fal mellé egy bakot szemben a fürdõvel”; augusztus 24. „az említett ágyúkat odahúzatta az ellenség árkához, a fürdõ mellett ásott állásba.”151
1664. Evlia Cselebi: „A lelket megnyugtató gõzfürdõ dicsérete. Egyetlen fürdõje van, de az ikerfürdõ.”152
1688. Megindul a salétromfõzés a városban, a volt török fürdõben.153
1689. La Vergne alaprajza a belvárosról: Több török fürdõt is jelöl, pl. a mai Szabadság téren. A ma Güzeldzse Rüsztemnek tulajdonított fürdõt nem jelöli.
1750. A tüzérség veszi birtokába a Güzeldzse Rüsztem pasának tulajdonított fürdõt. A volt salétromfõzõt a 18. század második felében lebontják, maradványaira barokk házat építenek.
Feltárások: 1960: Gerõ Gyõzõ; 1987/1988 és 1991: Siklósi Gyula.154
Fehérváron a törökök gyorsan berendezkedtek, a fürdõkultúra is fellendült. 1545-ben már volt fürdõjük, amit javítani kellett. Ezek után Güzeldzse Rüsztem és Szokollu Musztafa budai pasák is alapítványokat tettek. A szakirodalom a Palotai külváros fürdõjét az 1545-ös adattal azonosítja, míg a Jókai u. 2. alatt feltárt fürdõt Güzeldzse Rüsztem alapításával.155 Jómagam a rendelkezésre álló adatok alapján biztos azonosítási lehetõséget nem látok. Az alapítványok nem jelentik egyértelmûen azt, hogy a fürdõk új alapítások is lennének. Megállapítani csak annyit tudunk, hogy 1545-tõl mûködött fürdõ a városban, s hogy az 1601-es ostrom elõtt már két gõzfürdõvel számolhatunk: a Palotai külváros fürdõjével és a Jókai u. 2. szám alatt találhatóval. A palotai fürdõ a késõbbiekben eltûnik a szemünk elõl, lehet, hogy a török ostromot már nem vészelte át. A belvárosi ikerfürdõ története azonban jól követhetõ a 18. századi elbontásig. Nyilvánvaló, hogy erre vonatkozik Evlia Cselebi leírása is, aki ikerfürdõt említ – ezen állítás szépen egybevág a régészeti adatokkal. Az Ásik Mehmed által említett másik fürdõ talán a Palotai külváros fürdõjével lehetett azonos. E két fürdõn kívül a városban továbbiaknak is lenniük kellett, ha hihetünk La Vergne térképének, mindamellett ezek aligha lehettek jelentõsek, Evlia valószínûleg ezért hallgat róluk.

Gyula

1579. Hadzsi fürdõs.156
1665. Evlia Cselebi: A nagy városnak „összesen egy gõzfürdõje van, Ali bégé”.157
1715. A reformátusok kapják meg templomnak.
1722. Rosenfeld rajza. Nézet és alaprajz.
1784. Részben ref. templom, részint iskola.
1818-ban Nusbeck Mihály általános iskolává építi át, ez máig áll. További alapozásait már akkor feltárták.158
Feltárás: 1962-ben Gerõ Gyõzõ egy újabb épületátalakítás során leletmentést és tájékozódó jellegû kutatást végzett (Erkel tér 3.), majd 1982-ben folytatta a feltárást.159
Gyulán már a középkorban mûködött fürdõ, a régészeti feltárások alapján valószínû, hogy a törökök ezt vették használatba, illetve építették át.160 1579-ben mindenesetre már mûködött fürdõ a városban, hiszen a fürdõs nevét feljegyezték. Ez a fürdõ a hódoltság korának végéig üzemelt, s a továbbiakban templom és iskola céljára használták. Mivel Evlia Cselebi egyetlen fürdõrõl tesz említést, nyilvánvaló, hogy errõl az épületrõl beszél. Az útleíró szerint ennek alapítója az az Ali bég volt, akinek dzsámija és türbéje a fürdõ közelében található, s a város egyedüli jelentõsebb építményei. A szóban forgó Ali valószínûleg Pírsziz Ali béggel azonosítható, aki 1567–1571, 1581–1582 és 1583–1584 között irányította a tartományt.161 Amennyiben Hadzsi fürdõs már egy új, török építésû fürdõben szorgoskodott, akkor ezt Ali csak elsõ bégsége idején építtethette. A fürdõépítkezéshez egyébként a környékbeli falvak templomainak elbontásából nyertek anyagot, s a helybeliek ezt még 1733-ban is számon tartották.162

Hatvan

1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a hatvani várban levõ gõzfürdõmet a benne lévõ négy bolttal együtt”.163
1591. Szokollu Musztafa „a nevezett várban egy kellemes fürdõt építtetett”.164
1596-os ostrom. Dilich rajzai, két nézet. C: Badstube. Nagy, kupolás fürdõépület a dzsámi mellett (1685: li bagni apresso la moschea).165
1665. Evlia Cselebi: „Összesen egyetlen kicsi, ócska gõzfürdõje van.”166
1686. Efraim von Strackwitz rajza a város kiürítése után. No 9. Fürdõ: nem égett le.167

Jeni Palanka (Palánk, Banatska Palanka)

1665. Evlia Cselebi: A nagy városban „egy kellemes építésû gõzfürdõ van”.168

Jenõ (Borosjenõ, Ineu)

1660. Evlia Cselebi: „A pasa palotájában fürdõ van”.169

Kanizsa

1664. Evlia Cselebi: „E dzsámival összefüggõen van Szihráb Mehemmed pasának kellemes fürdõje. Ám mivel süppedékes helyen van, kicsi, mert ha nagy fürdõt építenének, nem tartaná meg az alap [...] téglából van.”170
Kanizsán 1660 júniusában hatalmas tûzvész pusztított.171 A várost Szihráb Mehemmed késõbbi budai pasa172 építtette újjá, Evlia Cselebi szerint az õ nevéhez köthetõ a fürdõ is. Ez azonban nem zárja ki, hogy a tûzvész elõtt is mûködött hasonló intézmény.

Kaposvár

1664. Evlia Cselebi: „Összesen (---) darab lelket megnyugtató gõzfürdõje van.”173

Kobila (Alsókabol, Donji Kovilj)

1665. Evlia Cselebi: „egy gõzfürdõje van”.174

Koppány (Törökkoppány)

1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a hatvani várban levõ gõzfürdõmet a benne lévõ négy bolttal együtt”.175
1591. Szokollu Musztafa budai pasa „a városban egy tökéletes szépségû gõzfürdõt építtetett [...] a várban egy páratlan gõzfürdõt építtetett”.176
1664. Evlia Cselebi: „Összesen két darab gõzfürdõje van, az egyik – Szulejmán szultán gõzfürdõje – a belsõ várban, a másik – a bég fürdõje – a külsõ város-ban.”177

Lippa (Lipova)

1563 elõtt. Güzeldzse Rüsztem alapítványa.178
1567. Ferhád Kethüda negyed: Mezid hammámí.179
1579. Mehmed fürdõs a Szt. Dzsámi negyedben, Dellák Haszan a Kászim pasa negyedben, Dellák Kaja a Hüszrev aga negyedben lakik.180

Mohács

1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a mohácsi palánk külvárosában általam épített karavánszerájt [...] és az említett karavánszeráj közelében általam épített gõzfürdõt”.181
1591. Szokollu Musztafa budai pasa „a városban pedig egy kellemes karavánszerájt, amellett pedig egy kellemes gõzfürdõt építtetett”.182
17. század eleje. Ismeretlen mester akvarellje: fürdõnek látszó épület a város szélén.183
1663. Evlia Cselebi: A városban „van egy kellemes gõzfürdõ, cserép fedi”.184

Nádasd (Mecseknádasd)

1664. Evlia Cselebi: A külsõ városban „van egy kicsiny fürdõcske”.185

Nógrád

1570. körüli összeírás: „A nógrádi vár új párkánya: [...] Musztafa pasának, a budai vilájet beglerbégjének gõzfürdõje, [...] Júszuf fürdõs [hammámí] háza”.186
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a nógrádi várban általam épített fürdõt”.187
1591. Szokollu Musztafa „egy kellemes gõzfürdõt építtetett”.188
1663. Evlia Cselebi: „A várnak, míg a muszlimok kezén volt, volt egy kis gõzfürdõje is, amely elhagyatottan állt [a keresztény idõszakban] [...] a gõzfürdõt a muszlim katonák megvizsgálták”.189
Nógrád fürdõjét az elsõ oszmán uralom idején Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) építtette. Az épület átvészelte a keresztény idõszakot is (1594–1663), és Evlia Cselebi tanúsága szerint az újabb foglalás után a törökök ismét használatba vették. Tudnunk kell, hogy a török források „vár” fogalma nem esik egybe a mienkkel, s általában az egész erõdített területre, jelen esetben a városra is kiterjed; a fürdõ ez utóbbiban állt. (A házösszeírás ezt a településrészt nevezi palánknak.)

Orsova (Orşova)

1665. Evlia Cselebi: „A vár árkának partján van egy gõzfürdõ.”190

Pécs

1546 körüli defter. A gõzfürdõk bérletrészének jövedelmébõl évente 4300 [akcse].191
1546–1547. A pécsi és a siklósi gõzfürdõk (hammámán) bevételei.192
1663. Evlia Cselebi: „A mosakodók szívét megnyugtató gõzfürdõk [hammám] dicsérete: [A városnak] összesen három gõzfürdõje van.
Kászim pasa gõzfürdõje: A dzsámi szentélye [mihráb] elõtt, az út túlsó felén, balra levõ tiszta és kellemes gõzfürdõ, amelyrõl legendákat mesélnek. Vize, levegõje és épülete kellemes. Öltözõtermét [dzsámekán] hatalmas és magas kupola borítja. Ennek éppen a közepén egyedülálló fehér márványból van egy nagy medence, amelyrõl a nyelv nem tud beszélni. »A hegyet átfúró mester hogyan vájta ki azt a súlyos, egyetlen követ, és miféle talányfejtõ tudománnyal helyezték ebbe az öltözõterembe?« – mondja csodálkozva, aki látja, minthogy ez a nagy medence a fürdõ kapuján nem fér be.
Néhány nagy bölcsességû ember azt mondja errõl a tiszta medencérõl: Ez egy mozdulatlan kõ, a mesterek helyben faragták ki.
Mások azt mondják: Nem. Tutajokon hozták a Dunán Németországból még a pogányok idején, s erre a helyre helyezték. Azután Kászim pasa kupolát építtetett fölé. Így vitatkoznak, de csillogásával irányt mutató kellemes medence ez.
Ennek a medencének pontosan a közepén van a szökõkút kelyhe sárga aranyhoz hasonlatos sárgarézbõl. Ha négyfelõl tizenöt ember ülne is beléje, kibírná. Ennyire széles öntött réz kehely ez. Körös-körül 12 sárkányalak szájából szökken ki az élet vize, s az alsó, nagy márványmedencébe ömlik. Ezt a míves kelyhet a tökéletes mester három bronz ökörfejre és három bronz teknõsbéka hátára ültette olyan mûvészi módon, hogy aki látja, elmegy az esze, s az álomvilágban marad. Valójában nem is az emberi erõ, hanem az [isteni] bölcsesség birtokosának a munkája ez. Ez a medence az összes ruméliai utazó körében világhíres.
Azután a Szigeti kapun belül, a Memi sah dzsámi mellett van Memi sah gázi gõzfürdõje. Boldogító, szép építésû, jó levegõjû, jó megjelenésû és kellemes forró[hely], melynek minden fürdõszolgája a Nap karma, hold fényességû ifjú. Vers:

A fürdõbe ment egy ezüst testû szépség kacéran,
Helytelen ilyet mondani. Minden test szép.

E sorok értelmében Pécs városának minden szerelmese ebben a fürdõben mutatja meg ezüst testét, indigókék törölközõkben mint a megtört héjú mandula, tiszta és fehér, szépséges testükre eresztik hajfonatukat, szerelmeseik eszét összezavarják, csalfán és bõséggel a fürdõ belsejébe mennek.
Ferhád pasa gõzfürdõje. Jó levegõjû, kellemes gõzfürdõ, tiszta és fényes forróság, de nincs olyan [szépen] kidolgozva. A szegények fürdõje.”193
1664. február. Esterházy Pál: „A falakon belül két fürdõ is van, márványpadlóval, érc szökõkúttal és bolthajtásos kristályablakokkal díszítve.”194
1687. Joseph de Haüy térképe: 3 fürdõ.195
1687-es összeírás: „A fürdõ, mely romokban áll” – Nagy utca; „egy mosché módjára épült fürdõ, most az õrség foglalta el, hármas kupolával van fedve”. – A négy csatornáról elnevezett kútnál (= Széchenyi tér).196
1695. Birtokösszeírás: Kászim pasa fürdõje.197
1774. Petz Mátyás rajzai a Ferhád pasa fürdõrõl.198
Feltárások: 1. 1977: Gerõ Gyõzõ, Sallai és Várady Antal utca északnyugati sarkán.199 2. 1984-es feltárások Ferhád pasa fürdõjében, Kossuth utca 23–25.200
Pécs esetében meglehetõsen szerencsések vagyunk, a 17. század második felébõl való adatok szépen kiegészítik egymást. Esterházy és az 1687-es házösszeírás csak két fürdõrõl tud. Evlia 1663-ban hármat ír le, ezek szépen megjelennek Haüy rajzán, valamint a régészeti anyagban is. Nevüket Evliától tudjuk: Kászim bég, Memi sah/Memi sah gázi és Ferhád pasa fürdõi. Sajnos korábbi adatok nem állnak a rendelkezésünkre, leszámítva az 1546-os fürdõjövedelmet (!), amely viszont állami kezelésû intézményre utal. Ez vagy elsorvadt, vagy valamelyik magánszemély kezébe került, s az ismert három fürdõ egyikének elõzményét képezi.
Ami az alapítókat illeti: Ferhád pasa Pécs egyik aktív kiépítõjének tûnik. Az igen jelentõs ikerfürdõ mellett dzsámit és halveti kolostort is építtetett. Szintén jelentõs bánjalukai tevékenysége, melyet õ hódított meg (Gázi Ferhád pasa), kiépítette, a városban mahhalléja volt, melyben palotája állt. A város legszebb, népjóléti intézményekkel körülvett, s az elõkelõ elhunytak temetkezõhelyéül szolgáló dzsámija szintén az õ nevéhez köthetõ. Építtetett itt fürdõt, alap- és felsõfokú iskolát. Itteni imáretjének kezelõje a fia, Mehemmed bég, 1662-ben még élt, Evlia meglátogatta.201 Felbukkan egy Ferhád pasa negyed és dzsámi Belgrádban,202 valamint egy csorgókút és egy dzsámi Szarajevóban, ez utóbbi kronogrammája szerint 1579-ben épült.203 Bár semmi sem bizonyítja, hogy mindezen épületek egyazon Ferhád pasa mûvei lennének, minthogy egy térségben vannak, s alapítójuk neve sem túl gyakori, ez feltehetõ. Az egyetlen ilyen nevû jelentõsebb személy a térségben a Szokollu családhoz tartozó Gázi Ferhád volt. Õ 1569–1574, 1580–1584. június és 1584. október–1588. november között boszniai bég, majd beglerbég volt, 1588-tól 1590-ben bekövetkezett haláláig pedig Buda kormányzójának tisztét töltötte be.204 Ha valóban õ az alapító, akkor a fürdõ építése mindenképpen 1590 elõttre tehetõ.205
A másik fürdõalapító az a Kászim pasa volt, aki elõször töltötte be a mohács–pécsi bég tisztét, s öt évig kormányozta a tartományt (1542–1547), majd még kétszer visszatért ide rövid idõre (1557, 1561). Pályafutása magasra ívelt, temesvári és budai pasa lett. Pályájának kiindulópontjáról azonban nem feledkezett meg, õ építtette Pécs legjelentõsebb dzsámiját és alapított egy derviskolostort is, bár igazán Eszékért tett sokat.206 Fürdõépítésére adatok nem utalnak, csak annyit jegyezhetünk meg, hogy 1562, Kászim halála elõtt kellett történnie.
A harmadik alapítót Evlia Memi pasaként és Memi Sah Gáziként említi.207 Elmond egy nyilvánvalóan helyi legendát, mely szerint amikor Memi pasa katonasága betört a városba, a kolostort elfoglalták, pincéjében pedig 50 muszlim gyereket találtak. Haragjukban a barátokat kardélre hányták, kolostorukat – Fethijje: „Gyõzelem” néven – dzsámivá alakították.208 Ebbõl legalábbis annyi kiderül, hogy hõsünk az 1543 körüli idõszakban tevékenykedett. A térségben tényleg fel is bukkan egy hasonnevû figura, Gázi Memi bég, majd pasa, egy erõteljes megkülönböztetõ névvel: Arnavutként, albánként szerepel. Egyébként Evlia Cselebi ismerõsének, Szarhos Ibrahim pasának volt õ a nagyapja. Gázi Murad bég és Gázi Hüszrev bég mellett tevékenyen részt vett a boszniai harcokban, 1532–1533-ban Koknovit, 1539-ben Zemonikot, majd Brodot, Jakovát, Dobrakugát, Vokint is õ foglalta el. 943-ban (1536) Szulejmán Muráddal és Hüszrevvel együtt a velenceiek, Zadar ellen küldi. Megkapja Karin várát, mint szandzsákbég, s a Kirkáig hódoltat.209 944-ben Kirka bégje lesz. A szerémi Mitrovicán találkozunk egy Memi bégrõl elnevezett mahalléval és egy Memi pasa dzsámival, az alapító ez utóbbi mellett volt eltemetve.210 Ebbe a pályaképbe mindenképpen beleillik Evlia információja, Memi itt is a régi fegyvertárssal, Murád béggel harcol. S a jelek szerint az igazi alapítókedv itt tört rá.

Pest

1555. augusztus 4. Dernschwam: „Pesten a török császár közfürdõt építtetett.”211
1563 elõtt. Güzeldzse Rüsztem alapítványa.212
1573. június 20. Stephan Gerlach: „az urak együtt Pestre hajóztak, és megtekintettek egy szép, vörös márványkõ fürdõt, ahol fûtenek, így a víz jó melegen folyik ki a falból”.213
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És Pest várában, az általam épített szent dzsámi közelében levõ ikerfürdõmet a benne lévõ boltokkal együtt, és az említett gõzfürdõmmel szemben lévõ karavánszerájomat”.214
1591. Szokollu Musztafa budai pasa „a szent dzsámi mellett egy tökéletes tisztaságú iker gõzfürdõt emeltetett, amelynek belseje a bölcsek szívéhez hasonlóan a piszok szennylevétõl tiszta, s minden zuga, mint a remeték cellája, mások mocskától mentes. És [a pasa] a gõzfürdõvel szemben egy karavánszerájt is építtetett.”215
1663. Evlia Cselebi: „Összesen két gõzfürdõje van.”216

Segesd

1664. Evlia Cselebi: „egy gõzfürdõje [...] van”.217

Siklós

1546–1547. A pécsi és a siklósi gõzfürdõk (hammámán) bevételei.218
1579. Iszkender bég alapítványa: „Üzlet [...] [?] tímármûhellyel, a gyógyfürdõ közelében.” „Halastó, 2 darab, a gyógyfürdõ vize közelében.”219
1664. Evlia Cselebi: „Összesen egy kisebb, jó levegõjû gõzfürdõje van”.220
1664. február. Esterházy Pál: „Vannak fürdésre szolgáló meleg vizek is.”221
A siklósi termálvíz a Perényi-bástya alatt tör fel. A mai kénes vizû községi fürdõ helyén a 20. század elsõ felében még egy korábbi épület falai álltak. A területen az 1970-es évek elején Gerõ Gyõzõ leletmentést végzett, aki a feltárt falakat török eredetûeknek találta, de nagyobb arányú kutatás híján nem látta igazolhatónak, hogy egy fürdõépület maradványai lennének.222 Esterházy Pál leírása nem sejteti épület létezését. Siklós ismeretlen pontján gõzfürdõ is mûködött.

Simontornya

1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a simontornyai palánkon kívül, egy romos templom mellett levõ gõzfürdõt”.223
1591. Szokollu Musztafa „a várban egy páratlan gõzfürdõt építtetett [...] és a gõzfürdõ mellett egy karavánszerájt is építtetett”.224
1664. Evlia Cselebi: „Összesen (---) darab gõzfürdõje van a tiszálkodók számára.”225
1696. A török fürdõ Drevadelics Horváth Péter volt várkapitány özvegyének a tulajdonában van.226

Szécsény

1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a szécsényi palánkon belül általam épített gõzfürdõt”.227
1591. Szokollu Musztafa „a várban pedig egy kellemes gõzfürdõt építtetett”.228
1607. A lutheránusok az egykori török fürdõbõl alakítják ki templomukat.229
A helyi hagyományok két török fürdõ emlékét is õrzik. Az egyik állítólag a volt ferences kolostor templomának sekrestyéjében mûködött, s a bég kényelmét szolgálta.230 Az épület aktív török használatára utaló feltárási eredmények megerõsíteni látszanak ezt. A másik helyszín a mára már sokszorosan átépített ún. északnyugati bástya. Érdekes egybeesés, hogy egy idõben ezt az épületet használták lutheránus templomként.231

Szeged

1556. augusztus 19–1557. augusztus 7. között a fürdõ (hammám) és a gyertyaöntõház bevétele 2500 akcse.232
1557. Elszámolás a fürdõ kiadásairól és bevételeirõl.233
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a szegedi várban lévõ gõzfürdõmet”.234
1578. A szultáni mecset mahalléban lakik Hüszejin fürdõs (hammámí), a Hüszrev míralaj negyedben pedig Júszuf dellák.235
1591. Szokollu Musztafa „egy kiemelkedõ [szépségû] gõzfürdõt építtetett”.236
1665. Evlia Cselebi: A várban „összesen egy gõzfürdõ van”.237

Szekszárd

1663. Evlia Cselebi: „A vár kapuja elõtt, az árkon túl egy kicsiny, durván épített fürdõje van”.238
1726. Luigi Fernando Marsigli: „A Sárvíz folyó partján, Szekszárd városában egy bizonyos török fürdõ romjai között tartott kõ.”239

Szigetvár

1579. Iszkender bég vakufja: elhagyott föld a fürdõ közelében.240
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a szigeti várban lévõ gõzfürdõmet a benne levõ bolttal”.241
1591. Szokollu Musztafa „egy gõzfürdõt emeltetett, mely a szépségét hirdeti”.242
1579. Összeírás: egy romos gõzfürdõ 10 fülkével.243
1664. Evlia Cselebi: A középsõ városban „összesen egy kicsi gõzfürdõ van”.244
1689. Laurentius Schaffen: 3 értékes fürdõje volt, az egyiket a török férfiak, a másikat a nõk használták.245

Szolnok

1594. Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmi: Bektas pasa fürdõje.246
1617 elõtt. Georg Houfnagel metszetén, a városban egy fürdõ látható (C: Balneum turcicum).247
1665. Evlia Cselebi: „Összesen (---) darab szívet elragadó gõzfürdõje van.”248

Tata

1594. július. Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmí: „A tatai hévíz [germáb] [...] a tatai vártól nyugatra két mérföld [míl] távolságban van. Vize mérsékelten meleg. Föléje egy kis kupola van építve kõbõl [...] ott jártam és a hévizet megtekintettem.”249

Temesvár (Timişoara)

1643/1644. Építési felirat, amelyet a hagyomány egy fürdõbõl származónak tart.250
1660. Evlia Cselebi: „Összesen négy szívet gyönyörködtetõ fürdõje van. Az egyik a Parti kapu fürdõje, a másik a Vízi kapu fürdõje, mely a kapun belül fekszik, s nagyon kicsi fürdõ.”251
1717. Török fürdõ a városházánál.252
1727. Várostérkép: „A török fürdõ romjai. Késõbb itt építik fel a német városházát.” (No 5.)253
Érdekes, hogy egy olyan fontos városban, mint Temesvár, alig álltak fürdõk, s Evlia azokat is kicsinek és szegényesnek titulálja. Talán a környék mocsaras fekvése nem engedte komolyabb épület emelését. További adataink összesen egy fürdõre vonatkoznak, arra, amelyik a késõbbi városháza helyén állt. Hogy ez melyik Evlia által említett fürdõvel lehet azonos, pillanatnyilag nem tudom eldönteni, minthogy a fürdõ a város fõterén állt, nem pedig valamely kapu közelében. Másfelõl Evlia szerint a város négy negyedre, mahalléra oszlik, amelyek a kapukról kapták a nevüket. Ily módon Evlia utalása vonatkozhat arra is, hogy a fürdõ melyik negyedben feküdt. Furcsa módon így is inkább a Horosz kapuhoz volt közel, semmint a Jali kapuhoz. Az viszont bizonyos, hogy a Vízi kaputól nagyon messze esett.

Titel

1665. Evlia Cselebi: A várban „egy fényes gõzfürdõ van”.254

Tolna

1564. Szülejmán fürdõépítési rendelete, Tur Ali bég kérésére.255
1572. Franciscus Omichius: „Mehmed basa itt fürdõt építtetett.”256
1578 elõtt. Szokollu Musztafa budai pasa (1566–1578) alapítványainak listája: „És a Tolnán általam épített gõzfürdõt és az említett fürdõm közelében lévõ 7 boltot tartalmazó karavánszerájomat”.257
1594. Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmi. „Van népes piaca és fürdõje.”258
1663. Evlia Cselebi: „Egy romladozó fürdõje van”.259
1686. Metszet: a palánkon kívül, magányosan álló, fürdõre emlékeztetõ épület.260 

Újvár (Érsekújvár, Nové Zámky)

1663. Evlia Cselebi: „Forgács palotája nagyon ékes [...] gõzfürdõje [...] van.”261

Vác

1570 körüli házösszeírás. Kászim bég mecsetjének városnegyedében: „László pap háza, most fürdõ. Egy boltozatos és négy más, omladozó szoba, elhanyagolt kút. Szomszédai egy-egy oldalról: a parkan [...] Abdurrahman irattal tudja igazolni, hogy Dervis bejtõl pénzen vették, aztán fürdõt csináltak belõle s alapítvány-[vakuf]képpen a mecsethez kapcsolták”.262
1663. Evlia Cselebi: A külsõ várban „van egy kis gõzfürdõje”.263
1680. A város térképe jelez egy fürdõt a Német városban (kb. a mai Március 15. tér 9. helyén).264
Az adatok lokalizációja egymásnak ellentmondani látszik. Az biztos, hogy az 1570-ben összeírt épület Kászim bég mecsetjének mahalléjában feküdt, s a bég mecsetjének alapítványát képezte. Világos az is, hogy a ház átépíttetõje Kászim bég volt, akit az irat néhai nógrádi bégnek nevez. Következésképp a mecset valamikor 1544 és 1570 között épülhetett.265 Kérdés, hogy hol állhatott a Kászim bég mahalle. Fekete Lajos a város keleti felére, a Kosdi kapu közelébe (a késõbbi német városba) tette,266 Vass Elõd viszont a város délkeleti részére (a késõbbi magyar városba) helyezte.267 A vita máig sem dõlt el, az viszont bizonyos, hogy a fürdõ telkét egyik oldalról a palánk határolta, szemben az 1680-as térkép fürdõjével, amely a város centrumában állt, s a Fõ utcára nézett. Evlia adata – bár topográfiai utalást nem tartalmaz – idõrendi okokból inkább az utóbbi fürdõvel azonosítható. Azt mondhatjuk tehát, hogy Vác a 16. században bírt egy régi kõházból kialakított fürdõvel, amely azonban már az 1570-es években rossz állapotban volt. A tizenöt éves háború viharait valószínûleg nem élte túl, s a törökök új fürdõt építettek a város központjában. Az alaprajz alapján ez kupolás építmény lehetett. Építtetõje esetleg az a Karakas Mehmed budai pasa (1618–1621) lehetett, akit Evlia Cselebi mint a város újjáépítõjét említ.268

Várad (Nagyvárad, Oradea)

1665. Evlia Cselebi: „Ebben a várban [...] két gõzfürdõ van.” A külvárosban „összesen öt darab fényes gõzfürdõ van”.269
1670. Matthias Miles. „A negyedik a Király-bástya, amelyet II. [Szapolyai] János építtetett. Ezzel szemben ömlik [a várárokba] egy kis Pece nevû patak, mely a meleg fürdõktõl jön”.270
Evlia Cselebi meglepõ leírása szerint öt évvel a város meghódítása után már hét fürdõ mûködött, közülük kettõ a várban. Ez utóbbiak nagy valószínûséggel a reneszánsz palotában kialakított intézmények lehettek, új építésnek legalábbis nincs nyoma a forrásokban. Miles leírása ad némi topográfiai támpontot: a fürdõt a Király bástyánál a Körös mellékágába ömlõ Pece patak mellett kell keresnünk. Egy német nyelvû térképen ez a vízfolyás Badwasser néven szerepel.271

Versec (Vršac)

1665. Evlia Cselebi: „Összesen egy gõzfürdõje van.”272

Veszprém

1555. január 28. Mehmed bég fürdõ-(hammám)építési kérelmmel fordul a portához, s az engedélyt megkapja.273

Visegrád

1664. Evlia Cselebi: „Összesen egy darab gõzfürdõje van a tisztálkodók ré-szére.”274

Zombor (Sombor)

1594. Ásik Mehmed bin Háfiz Ömer er-rúmi: van fürdõje.275
1665. Evlia Cselebi: „[a belsõ vár] tornyának kapuja elõtt az árkon túl van Szulejmán szultán dzsámija és fürdõje”. A városban (taşra varoş) „összesen egy darab léleknek kedves gõzfürdõ van”.276
A helyi hagyományok szerint a török fürdõ a régi Fridrik-féle ház helyén állt, a késõbbi gimnázium tornacsarnoka alatt.277

Jegyzetek

1
A tanulmányban idézett szövegek és adatok jelentõs része az adattárban is szerepel, ezért külön lábjegyzettel nem láttam el õket; amennyiben mégis, akkor természetesen megadtam a forrásokat. Hálás köszönettel tartozom mindazoknak, akik ezen adattár létrejöttéhez segítségükkel hozzájárultak: Hegyi Klárának, aki az oszmán közigazgatási iratok útvesztõjében kalauzolt; Hazai Györgynek, amiért a Gencîne-i ahlâk c. kézirat átiratát a rendelkezésemre bocsátotta; Fodor Pálnak, Pálffy Gézának és Sudár Jánosnak a forrásszövegek fordításában nyújtott segítségükért.
 2
Munkáik utóéletéhez: Buda és Pest fürdõinek és gyógyforrásainak irodalma. Bp. [1933.] (A Fõvárosi Nyilvános Könyvtár Budapesti Gyûjteményének bibliográfiai munkálatai II.) 3–16.
 3
Laurentius Stoker: Thermographia Budensis, seu scrutinium phisico-medicum aquarum mineralium Budae scaturientium, de earum origine, situ, antiquitate, numero, mineralibus, virtutibus et uso medico [...]. Augustea–Vindelicorum, 1721. 48–51.; Franz Xaver Linzbauer: Die warmen Heilquellen der Hauptstadt Ofen. Pest, 1837. 1–72.
 4
Buda és Pest i. m.
 5
Budapest történetének bibliográfiája. I. Általános rész – A legrégibb idõktõl 1686-ig. Szerk. Zoltán József–Berza László. Bp. 1967. 242–243., 455–458.
 6
Foerk Ernõ: Török emlékek Magyarországon. Bp. 1918. (A Budapesti Magyar Állami Felsõ Építõ Ipariskola 1917. évi szünidei felvételei VI.)
 7
Gerõ Gyõzõ: Török építészeti emlékek Magyarországon. Bp. 1976.; Molnár József: A török világ emlékei Magyarországon. Bp. 1976.; Gerõ Gyõzõ: Az oszmán-török építészet Magyarországon. (Dzsámik, türbék, fürdõk). Bp. 1980. (Mûvészettörténeti füzetek 12.)
 8
Ekrem Hakkı Ayverdi: Avrupa’da Osmanlı Mimârî Eserleri. I/1–2. Romanya, Macaristan. Istanbul, [1977.]; Oktay Aslanapa: Macaristan’da türk abideleri. Tarih Dergisi 1950. 325–345.
 9
A hódoltság alatt a Drávától és az Al-Dunától északra, a Déli-Kárpátoktól pedig nyugatra esõ török kézen lévõ területeket értem.
10
Buda: Jesil direkli, Kücsük, Veli bég, Horosz kapu, Pasa szeráj, Tojgun pasa; Eger: Valide szultán és a késõbbi érseki fürdõ; Fehérvár: ikerfürdõ; Pécs: Memi sah és Ferhát pasa fürdõk; Esztergom: városi fürdõ és ún. Mattyasovszky-fürdõ; Bács; Babócsa: köz- és magánfürdõ; Gyula: Ali bég fürdõje.
11
Ìsmet Miroğlu: Aşik Mehmed. In: Türkiye Diyanet Vakfi Ìslam Ansiklopedisi. III. Ìstanbul, 1991. 553.
12
Bálint Gábor: A magyarországi török hódoltságról – XVII-ik századi török forrás szerint. I–II. Századok 4(1870) 233–244., 297–308.
13
Fekete Lajos: A hódoltság kori törökség Magyarországra vonatkozó földrajzi ismeretei. I–II. Hadtörténelmi Közlemények 31(1930) 1–17., 134–154.
14
Isztambul, Süleymaniye Kütüphânesi, Esad Efendi, No 2421, 143a–b. A megfelelõ oldalak facsimilijét közli: E. H. Ayverdi: i. m. 123.
15
A magyar tudományos irodalomban Karácson Imre nyomán a többszörösen is pontatlan Evlia Cselebi névalak terjedt el. A jeles világutazó nevét törökül ma Evliyâ Çelebi formában írják. Tehát tulajdonnevét magyarra vagy Evlija vagy Evlijá formában kellene átírnunk. A cselebi viszont nem a tulajdonnév része, csupán egy tiszteleti cím, amelyet a török helyesírás nagy-, a magyar viszont kisbetûvel ír. Szultánok, kánok, pasák és bégek esetében ez a helyesírási változtatás többnyire nem okoz problémát (pl. Musztafa pasa), a mûveltségre utaló címek esetében azonban gyakori a nagybetû teljesen logikátlan használata (pl. Gül Baba helyesen: Gül baba). Utazónk nevét a legpontosabban talán így írhatnánk át: Evlijá cselebi. Minthogy azonban Magyarországon az Evlia Cselebi névalak terjedt el, hagyománytiszteletbõl s a zavarok elkerülése végett magunk is ezt használjuk.
16
Az adattár elkészítéséhez Evlia legújabb kiadásait használtam: Evliyâ Çelebi b. Derviş Mehemmed Zillî: Evliyâ Çelebi Seyahatnâmesi. Topkapì Sarayì Kütüphanesi Bağdat 307 Yazmasìnìn Transkripsiyonu – Dizini. 5. Kitap. Haz. Yüce Daılı–Seyit Ali Kahraman–Ìbrahim Sezgin. Ìstanbul, 2001.; Uõ: Evliyâ Çelebi Seyahatnâmesi. Topkapì Sarayì Kütüphanesi Revan 1457 Numaralì Yazmanìn Transkripsiyonu – Dizini. 6. Kitap. Haz. Seyit Ali Kahraman–Yüce Dağlı. Ìstanbul, 2002.; Uõ: Evliyâ Çelebi Seyahatnâmesi. Topkapì Sarayì Kütüphanesi Bağdat 308 Numaralì Yazmanìn Transkripsiyonu – Dizini. 7. Kitap. Haz. Yüce Dağlı–Seyit Ali Kahraman–Robert Dankoff. Ìstanbul, 2003. (= Evliyâ V., VI., VII.) Bár az útleírás magyarul megjelent fordítása sok esetben téves, a könnyebb tájékozódás kedvéért ennek az adatait is megadom: Evlia Cselebi török világutazó magyarországi utazásai 1660–1664. Az elõszót és a szómagyarázatokat írta, a jegyzeteket átdolgozta: Fodor Pál. Bp. 1985. (= Evlia I.); Evlia Cselebi török világutazó magyarországi utazásai. II. 1664–1666. Ford., jegyz. Dr. Karácson Imre. Bp. 1908. (Török–magyar kori történelmi emlékek. II. Írók.) (= Evlia II.)
17
Szekfû Gyula: Bevezetés. (Kútfõkritikai tanulmány a hódoltság korabeli török történetírókról.) In: Török történetírók. III. 1566–1659. Ford., jegyz. Karácson Imre. Sajtó alá rend., bev. Szekfû Gyula. Bp. 1916. (Török–magyar kori történelmi emlékek. II. Írók.) 1–63. Evlia Cselebi munkájának értékeléséhez: Fodor Pál: Evlia Cselebi útleírásai. Keletkutatás 1990. õsz 37–55.
18
„ammâ bu varoñ kaç adìmdìr, hâtìrìmda yoktur”. Evliyâ VII. 16.
19
Megjegyzendõ, hogy azok a települések, amelyek fürdõirõl csak Evliától tudunk, javarészt a Temesvári vilájet déli részén találhatóak (9 db). Azon a területen, amely a visszafoglaló háborúk során talán a legtöbbet szenvedett, s a legnagyobb pusztításnak volt kitéve.
20
Ismertette: Karácson Imre: A sztambuli mecsetek magyar vonatkozású kéziratai. Századok 42(1908) 79–83.
21
Budapestre: Rózsa György: Budapest régi látképei 1493–1800. Bp. 1963. Általában a hódoltsági területre: Kisari Balla György: Török kori várrajzok Stockholmban. Bp. 1996.; Uõ: Karlsruhei térképek a török háborúk korából. Bp. 2000.
22
3 Numaralì Mühimme Defteri (966–968/1558–1560). Özet ve Transkripsiyon. Ankara, 1993. 361–362., 368.
23
I. m. 525–526.
24
A mai török nyelv a rövidebb hamam alakot használja, szemben az eredeti arab hammám formával. Minthogy 16–17. századi forrásszövegeinkben az arabos alak fordul elõ, ezért én is ezt a formát használom.
25
Hegyi Klára: Etnikum, vallás, iszlamizáció. A budai vilájet várkatonaságának eredete és utánpótlása. A török várkatonaság származása. Történelmi Szemle 40(1998) 247.
26
Evlia összes gõzfürdõre vonatkozó adatát (kb. 60 db) épített fürdõnek kell tekintenünk, hiszen hammám nem jöhet létre természetes úton. Ezt erõsítik a becsmérlõ megjegyzések is, hiszen a „szûkösség” vagy az „ormótlanság” kifejezés csak építmények esetében értelmezhetõ. Hasonlóképpen a kiépítettségre utal az alapító megnevezése, ill. számos topográfiai megjelölés is. Ehhez a számhoz hozzáadandóak a kiépített termálfürdõk (8?), valamint az Evlia által nem említett létesítmények (6?).
27
Evliyâ V. 207. Magyarul: Evlia I. 35.
28
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek i. m. No 18., 237.
29
Dávid Géza: Szigetvár 16. századi bégjei. In: Tanulmányok a török hódoltság és a felszabadító háborúk történetébõl. A szigetvári történészkonferencia elõadásai a város és a vár felszabadításának 300. évfordulóján (1989). Szerk. Szita László. Pécs, 1993. 161.
30
Evliyâ VI. 309. Magyarul: Evlia I. 553.
31
Magyar Kálmán: Babócsa története a honfoglalástól a mohácsi vészig. In: Babócsa története. Tanulmányok a község történetébõl. Szerk. Magyar Kálmán. Babócsa, 1990. 118–128.; Nagy Gergely: A Basakert építészeti öröksége, romhelyreállítás a Nárciszosban. In: Babócsa története i. m. 384–389.
32
Magyar K.: i. m. 128–138.; Nagy G.: i. m. 389–390.
33
Evliyâ VII. 139. Magyarul: Evlia II. 217.
34
Gubitza Kálmán: A múzeumõr jelentése. In: A Bács-Bodrog vármegyei történelmi társulat évkönyve. Szerk. Trencsény Károly. Zombor, 1910. 17–22.
35
Foerk E.: i. m. 16., 34–36. t.
36
Hegyi Klára: A török Bács. In: Tanulmányok Szakály Ferenc emlékére. Szerk. Fodor Pál–Pálffy Géza–Tóth István György. Bp. 2002. (Gazdaság- és társadalomtörténeti kötetek 2.) 199–213., fõleg: 209.
37
Ungnád Dávid konstantinápolyi utazásai. Sajtó alá rend. Kovács József László. Bp. 1986. 34.
38
Evliyâ VII. 137. Magyarul: Evlia II. 215.
39
Evliyâ VII. 144. Magyarul: Evlia II. 224.
40
Káldy-Nagy Gyula: A csanádi szandzsák 1567. és 1579. évi összeírása. Szeged, 2000. 244.
41
Evliyâ VII. 145. Magyarul: Evlia II. 225.
42
Bárány Ágoston: Torontál megye hajdana. Buda, 1845. 81.
43
Evliyâ VI. 310. Magyarul: Evlia I. 555.
44
Evliyâ VII. 144. Magyarul: Evlia II. 224.
45
Erdõsi Laura: Wernher: De Admirandis Hungariae Aquis. Communicationes ex Bibliotheca Historiae Medicae Hungarica 29(1963) 116–117., 119–120.
46
Fodor Pál: Így kezdõdött a török hódoltság. Keletkutatás 1995. tavasz 94–95.
47
Hans Dernschwam: Erdély, Besztercebánya, Törökországi útinapló. Közreadja: Tardy Lajos. Bp. 1984. 498.
48
Budai török számadáskönyvek 1550–1580. Közzétette: Fekete Lajos–Káldy-Nagy Gyula. Bp. 1962. 324., 328.
49
I. m. 324., 331., 332., 335., 344., 346., 369., 396.
50
I. m. 426.
51
I. m. 465.
52
Wien, Österreichische Nationalbibliothek (= NB) Mxt 581, 13–14. Magyar kiadása hibákkal: Velics Antal–Kammerer Ernõ: Magyarországi török kincstári defterek. I–II. Bp. 1886–1890., II. 287–288.
53
Wien, NB, Mxt 609, 2. Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 349.
54
Wien, NB, Mxt 609, 2. Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 349.
55
Wien, NB, Mxt 609, 2. Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 349.
56
A felirat kronogramma (táríh), az évszám az utolsó sor betûinek számértékét összeadva számolható ki. A szakirodalomban elterjedt 1572-es évszám Fekete Lajos olvasatán alapszik (Fekete L.: Budapest i. m. 411.), amely azonban verstani okokból sajnos nem fogadható el. Az egyik lehetséges olvasatot Ekrem Hakkì Ayverdi már 1977-ben közölte (E. H. Ayverdi: i. m. 122.). A felirat problematikáját egy közeljövõben megjelenõ tanulmányomban részletesen tárgyalom.
57
Ungnád i. m. 33.
58
I. m. 113.
59
I. m. 114.
60
Buda és Pest i. m. 3.
61
I. m. 8.
62
Ìstanbul, Topkapì Sarayì Müzesi, D 7000, 8b–9a. (A Magyar Országos Levéltárban õrzött mikrofilm-másolatot használtam. A továbbiakban: D 7000.) Káldy-Nagy Gyula több helyen is azt írja, hogy a dokumentumban öt budai fürdõ szerepel, ezzel szemben magam csak négyre találtam utalást.  Káldy-Nagy Gyula: Harács-szedõk és ráják. Török világ a XVI. századi Magyarországon. Bp. 1970. 104.; Uõ: Macht und Immobiliarvermögen eines türkischen Beglerbegs im 16. Jahrhundert. Acta Orientalia Academiae Scientiarum Hungaricae 25(1972) 449.
63
Melchior Besolt: Des Wolgebornen Herrn Heinrichs Herrn von Lichteinstein von Nicolspurg [...] Reys auff Constantinopel in 1584. In: Hans Lewenclaw: Newe Chronica Türkischer nation von Türcken selbs beschrieben. Francfurt am Mayn, 1595. 519–520.
64
W. Sahm: Beschreibung der Reisen des Reinhold Lubenau. I. Königsberg, 1912. (Mitteilungen aus der Stadtbibliothek zu Königsberg i. Pr. IV.) 81. Részleges magyar fordítása: Káldy-Nagy Gy.: Harács-szedõk i. m. 104.
65
Gencîne-i ahlâk. Magyar Tudományos Akadémia Könyvtára, Keleti Gyûjtemény, Török o. 215. 102a–103a.
66
Mitrovicei Vratislav Vencel viszontagságai. Bp.–Bratislava, 1982. 23–24.
67
A szót Bálint Gábor Pestnek, Fekete Lajos pedig Szobotának olvasta. Az általam használt kézirat alapján az utóbbi tûnik elfogadhatóbbnak, bár a szó ortográfiája alapján inkább magas hangrendû alakot várnék. Fekete Lajos nyitva hagyta a kérdést, hogy a Peste és a Szobota elnevezés mely fürdõkre vonatkozhatott. (Fekete L.: Budapest i. m. 116–117.: 115. jegyzet.) Én úgy vélem, hogy valójában csupán egyetlen névalakkal kell számolnunk, mivel a két szó arab betûs ortográfiája csak a diakritikus pontokban tér el, ez utóbbiakat azonban a másolók számukra ismeretlen tulajdonnevek esetében gyakran tévesen írták ki. Az eredeti talán a Peste alak lehetett, mivel a törökök a Tabánt kezdetben Kis Pestnek nevezték. (Fekete L.: Budapest i. m. 94.) Mivel kupolás, kiépített fürdõrõl van szó, csak a Zöldoszlopos (Rudas), vagy a Kis (Rác) fürdõ jöhet számításba.
68
E. H. Ayverdi: i. m. 123.
69
Nicolaus Isthvanfi: Historiarum de rebus Ungaricis libri XXXIV. Köln, 1622. 733.
70
Rózsa Gy.: i. m. 10. t. (Kat. 40.), 12. t. (Kat. 6.)
71
I. m. 21. t. (Kat. 115.)
72
Jajczay János: Császári követ fogadása Budán a török idõk alatt a Fõvárosi Könyvtár egy vízfestményén. Bp. 1934. (Tanulmányok V.) 4–5. oldalak közé fûzve.
73
Johann Wild: Reysbeschreibung eines Gefangenen Christen Anno 1604. Hrsg. Dr. Georg A. Narciss. Stuttgart, 1964. (Bibliothek klassischer Reiseberichte) 51., 53., 63.
74
Rózsa Gy.: i. m. 11. t. (Kat. 43.)
75
Budáról Belgrádba 1663-ban. Ottendorff Henrik képes útleírása. Sajtó alá rend. Hermann Egyed. Pécs, 1943. 35.
76
Evliyâ VI. 145.
77
Evliyâ VI. 145.
78
Evliyâ VI. 147.
79
A bonyodalmas kifejezés tapasztalataim szerint a bektasi derviseket jelöli Evlia Cselebi szóhasználatában.
80
Evliyâ VI. 154.
81
Evliyâ VI. 147.
82
Evliyâ VI. 140.
83
Utalás Kiszrá, azaz I. Khoszrau szászánida uralkodó (531–579) híres ktésziphóni palotájának ma is álló hatalmas boltozatos csarnokára.
84
Hánefí: a hanefita vallásjogi iskolát követõ. Minthogy az oszmánok ezt az iskolát követték, a szó olyasmit jelent, hogy „tökéletes”, „Istennek tetszõ”, „igazi”, „jó”.
85
Evliyâ VI. 148–149. Magyarul: Evlia I. 282–284.
86
Angol és skót utazók a régi Magyarországon (1542–1737). Vál., ford., a bevezetést és a jegyzeteket írta: Gömöri György. Bp. 1994. 61–62.
87
F. X. Linzbauer: i. m. 52–56.
88
Rózsa Gy.: i. m. 28. t. (Kat. 70.), 31. t. (Kat. 118.), 30. t. (Kat. 77.)
89
Domokos György: Buda visszavívásának ostromtechnikai problémái. Az ostrom elõzményei és menete a döntés idõszakáig. Hadtörténelmi Közlemények 106(1993) 1. sz. 22–23.
90
Kisari Balla Gy.: Török kori várrajzok i. m. No 101–102.
91
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek i. m. No 247., 248.
92
Rózsa Gy.: i. m. 39. t. (Kat. 20., 78.)
93
Bánrévy György: Az elsõ hivatalos intézkedések a visszafoglalt Budán 1686-ban. In: Tanulmányok Budapest múltjából. V. Szerk. Dr. Némethy Károly–Dr. Budó Jusztin. Bp. 1936. (Budapest székesfõváros várostörténeti monográfiái 8.) 263.
94
Rózsa Gy.: i. m. 34. t. (Kat. 21., 88., 98.)
95
Buda visszafoglalásának emlékezete, 1686. Összeáll. Szakály Ferenc. Bp. 1986. 592–593.
 96
Az olasz leírás és nyomában a magyar fordítás félreérthetõ, ám a török szöveg egyértelmûvé teszi a jelentést: egyetlen ikerfürdõrõl van szó, amely két egyforma részbõl áll, egyiket a nõk, másikat a férfiak használják.
 97
Rózsa Gy.: i. m. 71. t. (Kat. 125.)
 98
Fekete L.: Budapest i. m. 58. t.
 99 Rózsa Gy.: i. m. Kat 103/b.
100
F. X. Linzbauer: i. m. 59.
101
Rózsa Gy.: i. m. 70. t. (Kat. 123.)
102
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 93–96.; Uõ: A török kori Király fürdõ Kakas kapu fürdõje. In: Budapest régiségei. XVIII. Szerk. Gerevich László. Bp. 1958. 587–599.; Uõ: A török kori Király fürdõ. II. In: Budapest régiségei. XX. Szerk. Gerevich László. Bp. 1963. 137–154.; Uõ: A Budapesti Történeti Múzeum leletmentései és ásatásai az 1958. évben. Török kor. In: Budapest régiségei. XIX. Szerk. Gerevich László. Bp. 1959. 266–267.
103
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 96–98.; Uõ: A Budapesti Történeti Múzeum i. m.
104
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 98–102.; Kunszt János: A Rudas monográfiája. Bp. 1947. 4.
105
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 103–106.
106
Végh András: A középkori ágostonos kolostor felfedezése a Vízivárosban. Magyar Múzeumok 4(1998) 3. sz. 16.; Gerõ Gyõzõ jelentését ld. Régészeti Füzetek 27(1974) 82.
107
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 112–115.
108
Marsigli négy ép állapotú fürdõt rajzolt le. Közülük biztosan azonosítható a híd mellett álló, oszlopos belsõ terû fürdõ, ez a Jesil direkli ilidzsa (No II.). Az V. és VII. sz. rajz egy bonyolultabb szerkezetû, mellékkamrás fürdõt ábrázol, ez kétségtelenül Veli bég ilidzsája. A másik két fürdõ könnyen azonosíthatónak tûnik a neve alapján: a Balneum Rascaniorum a mai Rác, az alsóvárosi (inferior) pedig a Király fürdõ lenne. Csakhogy a hozzájuk tartozó rajzok alapján inkább fordítva kellene azonosítanunk õket. (A boltozat indítását kiemelõ párkánynak a Király fürdõben nyoma sincs, míg a Rác fürdõben megvan. Hasonló támpont lehet a falfülkék ívének csúcsosodása is.) Elképzelhetõ, hogy Marsigli pontatlanul rajzolta le az épületeket, de az sem kizárt, hogy a neveket cserélte össze.
109
A kalocsai érsek palotájáról több említés is van a 16. századból, mindegyik az Olasz utcába helyezi, ezen belül azonban nem lokalizálható. Végh András: Buda város középkori helyrajza. Disszertáció, 2003. (kézirat) 131.
110
Fekete L.: Budapest i. m. 87–88.
111
I. m. 82.
112
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 83.
113
Végh A.: A középkori ágostonos i. m. 15–17.
114
Kunszt J.: i. m.
115
Hasonlóan Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 104., 155.: 862. jegyzet.
116
Evliyâ VII. 144. Magyarul: Evlia II. 223.
117
Bayerle Gusztáv: A hatvani szandzsák adóösszeírása 1570-bõl. Hatvan, 1998. 153.
118
Evliyâ VII. 66–67. Magyarul: Evlia II. 118.
119
Soós István: Újabb adatok az egri török fürdõrõl és iskoláról. Az Egri Vár Híradója 4(1962) 23.
120
Gerõ Gyõzõ: Az egri török fürdõ 1958. évi feltárása. Az Egri Vár Híradója 3(1961) 1–12.; Uõ: Az oszmán-török i. m. 106–109.; Gerõ Gyõzõ jelentéseit ld. Régészeti Füzetek 38(1985) 95–96.; 39(1986) 85.; 40(1987) 94–95.; 41(1988) 80.; 42(1991) 71.; Fodor László jelentését ld. Régészeti kutatások Magyarországon 2000. Szerk. Kisfaludi Júlia. Bp. 2003. 131–132.; Voit Pál: Eger város mûemlékei. In: Heves megye mûemlékei. II. Szerk. Dercsényi Dezsõ–Voit Pál. Bp. 1972. (Magyarország mûemléki topográfiája VIII.) 276–280.
121
Sugár István: Az egri fürdõkultúra története. In: Az egri gyógyvizek és fürdõk. Szerk. Sugár István. Eger, 1983. 114–157.; Voit P.: i. m. 300–302.
122
Stephanus Katona: Historia Critica [...] Tomulus VII [helyesen: VIII], ordine XXVI [helyesen: XXVII]. Buda, 1794. 614.
123
Sorukat elsõsorban magyar források alapján Vass Elõd állította össze: Vass Elõd: Adalékok az egri pasák hivatali sorrendjéhez. Az Egri Vár Híradója 19–20(1986) 30–38. Gerõ Gy. szerint Arnaut a második egri pasa volt, de információjának forrását nem jelöli meg. Gerõ Gy.: Az egri török fürdõ i. m. 3.
124
Csiffáry Gergely: Georg Hoefnagel XVI. század végi egri vedutája. In: Agria. XXII. Szerk. Bodó Sándor–Petercsák Tivadar. Eger, 1986. 65–89.
125
Molnár József: Eger török mûemlékei. Bp. 1961. 31–34.; Uõ: Arnaut egri pasa fürdõje. Mûemlékvédelem 4(1960) 16–17.
126
Sugár I.: i. m. 109–230.
127
Gerõ Gy. egy helyütt a Valide szultán fürdõt tulajdonítja Arnaut pasának (Gerõ Gy.: Török építészeti emlékek i. m. 34.). Összefoglaló monográfiáiban egyáltalán nem említi viszont az érseki fürdõ török gyökereit.
128
Gerõ Gyõzõ: A török Eger építészeti és régészeti emlékei. Az Egri Vár Híradója 28(1996) 26–27.
129
Sugár I.: i. m. 117–126., fõleg: 123.
130
Soós I.: i. m. 23–27.; Gerõ Gy.: Az egri török fürdõ i. m.; Uõ: Az oszmán-török i. m. 106–109.; Voit P.: i. m. 276–280.
131
Karácson Imre: Török–magyar oklevéltár (1533–1789). Szerk. Thallóczy Lajos–Krcsmárik János–Szekfû Gyula. Bp. 1914. 43.
132
Wien, NB, Krafft 290, 75b, 86a, 97a, 99b.
133
D 7000, 11b.
134
Gencîne-i ahlâk i. m. 103b–104a.
135
Komárom megye régészeti topográfiája. Esztergomi és a dorogi járás. Szerk. Torma István. Bp. 1979. (Magyarország régészeti topográfiája V.) 123., 124. és 79–80. t.
136
Evliyâ VI. 167., 168., 170. Magyarul: Evlia I. 314.
137
Edward Brown: A brief Account of Some Travels in Hungaria, Servia... London, 1673. Hrsg. von Karl Nehring. München, 1975. (Veröffentlichungen des Finnisch-Ugrischen Seminars an der Universität München. Serie C. Band 2.) 31.
138
Horváth István jelentéseit ld. Régészeti Füzetek 23(1970) 82–83.; 24(1971) 83–84.; 25(1972) 90.; 45(1993) 80.; Komárom megye i. m. 123–124. (8/2u) rajzok: 115.
139
Horváth István jelentését ld. Régészeti Füzetek 23(1970) 82.; Komárom megye i. m. 124–125. (8/2v) rajzok: 115.
140
Komárom megye i. m. 158–161. (8/6.)
141
I. m. 99., 110. (8/1l és 1r.)
142
I. m. 125. (8/2z.)
143
Evliyâ VI. 169.
144
Komárom megye i. m. 151. (8/3v.)
145
Wien, NB, Mxt 630 (a kézirat számozatlan). Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 47.
146
Wien, NB, Mxt 593, 68. Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 52.
147
Karácson I.: Török–magyar i. m. 43.
148
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
149
Bálint G.: i. m. 240.
150
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek No 365., 389.
151
Benda Kálmán–Karl Nehring: Székesfehérvár 1602-es török ostromának naplója. In: Fejér megyei történeti évkönyv. 12. Szerk. Farkas Gábor. Székesfehérvár, 1978. 275–276.
152
Evliyâ VII. 26. Magyarul: Evlia II. 48.
153
Erre és a további adatokra: Siklósi Gyula: Adattár Székesfehérvár középkori és török kori építészetérõl. Székesfehérvár, 1990. 88., 39–41.
154
Siklósi Gyula: A székesfehérvári Güzeldzse Rüsztem pasa fürdõ. Mûemlékvédelem 33(1989) 154–159.; Uõ: A székesfehérvári Szt. Bertalan templom. In: Alba Regia. XXIV. Szerk. Fitz Jenõ. Székesfehérvár, 1990. 141–149.; Siklósi Gyula jelentéseit ld. Régészeti Füzetek 42(1991) 90.; 45(1993) 96.; Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 109–110.; Uõ: Istolni Belgrád építészeti emlékei. In: Székesfehérvár évszázadai. III. Szerk. Kralovánszky Alán. Székesfehérvár, 1977. 112–117.
155
Utóbbi Fitz Jenõ–Császár László–Papp Imre: Székesfehérvár. Bp. 1966. 31. feltételezésébõl szilárdult tétellé: „valószínûleg Güzeldzse Rüsztem alapítása”, mert elõkelõ helyen van, s ez lehetett a legelõkelõbb fürdõ. Gerõ Gy. 1977-ben már egyértelmûen Güzeldzse Rüsztem pasa fürdõjérõl beszél, csak annyit említ meg, hogy „azonosításával teljes mértékben egyet kell értenünk” (Istolni Belgrád i. m. 113.), 1980-ban pedig az azonosítás bizonytalanságáról már egyáltalán nem tesz említést (Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 109–110.). Siklósi Gy. szintén tényként kezeli azt munkáiban.
156
Káldy-Nagy Gyula: A gyulai szandzsák 1567. és 1579. évi összeírása. Békéscsaba, 1982. 48.
157
Evliyâ VII. 148. Magyarul: Evlia II. 229. A Karácson Imre által készített fordítás nyomán a szakirodalomban 11 gyulai török fürdõ szerepel. Az eredeti török szövegben ezzel az adattal nem találkoztam.
158
A fürdõ török kor utáni történetéhez: Gerelyes Ibolya: Török építkezések Gyulán (1566–1695). In: Tanulmányok a gyulai vár és uradalma történetéhez. Szerk. Jankovich B. Dénes. Gyula, 1996. XXI. t.; Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 110–111.
159
Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 157. (935. jegyzet.) Gerõ Gyõzõ jelentését ld. Régészeti Füzetek 16(1983) 82.
160
Gerelyes I.: i. m. 104.
161
Dávid G.: i. m. 161–163.
162
Gerelyes I.: i. m. 104.
163
D 7000, 14b–15a.
164
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
165
Heves megye mûemlékei. III. Szerk. Dercsényi Dezsõ–Voit Pál. Bp. 1978. (Magyarország mûemléki topográfiája IX.) 251–259. (I/1., I/3.)
166
Evliyâ VII. 61. Magyarul: Evlia II. 109.
167
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek i. m. No 38.
168
Evliyâ VII. 167. Magyarul: Evlia II. 253.
169
Evliyâ V. 212. Magyarul: Evlia I. 46–47.
170
Evliyâ VI. 316. Magyarul: Evlia I. 566.
171
Zrínyi Miklós jelentése, 1660. jún. 25. Ld. Széchy Károly: Gróf Zrínyi Miklós 1620–1664. IV. Bp. 1900. (Magyar történeti életrajzok) 86.
172
Gévay Antal: A budai pasák. Bécs, 1841. 47. Az 1660-as évek elején Szihráb Mehemmed valóban kanizsai beglerbég volt. Fekete Lajos: A berlini és drezdai gyûjtemények török levéltári anyaga. In: Uõ: A hódoltság török levéltári forrásai nyomában. Szerk. Dávid Géza. Bp. 1993. 225.
173
Evliyâ VII. 18.
174
Evliyâ VII. 140. Magyarul: Evlia II. 218.
175
D 7000, 12a.
176
Gencîne-i ahlâk i. m. 103b–104a.
177
Evliyâ VII. 16. Magyarul: Evlia II. 31.
178
Karácson I.: Török–magyar i. m. 43.
179
Fodor Pál: Lippa és Radna városok a 16. századi török adóösszeírásokban. Történelmi Szemle 39(1997) 323.
180
I. m. 328., 329.
181
D 7000, 13a.
182
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
183
Jajczay J.: i. m. 14–15. oldalak közé fûzve.
184
Evliyâ VI. 111.
185
Evliyâ VII. 19. Magyarul: Evlia II. 37.
186
Wien, NB, Krafft, 290, 7a, 8b, 11b.
187
D 7000, 14a.
188
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
189
Evliyâ VI. 235. Magyarul: Evlia I. 433.
190
Evliyâ VII. 172. Magyarul: Evlia II. 259.
191
Ìstanbul, Bañbakanlìk Osmanlì Arñìvì, Tapu 441, varak 9. Magyarul: Pécs ezer éve. Szemelvények és források a város történetébõl (1009–1962). Fõszerk. Márfi Attila. Pécs, 1996. 70.
192
Wien, NB, Mxt, 630. (a kézirat számozatlan). Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. I. 55.
193
Evliyâ VI. 117. Magyarul: Evlia I. 233.
194
Esterházy Pál: Mars Hungaricus. Sajtó alá rend. Iványi Emma–Hausner Gábor. Bp. 1989. 142.
195
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek i. m. No 85.
196
Petrovich Ede: Pécs utcái és házai 1687-ben. In: Baranyai helytörténetírás. 1969. H. n., 1969. 209.
197
Gerõ Gyõzõ: Pécs török mûemlékei. Bp. 1960. (Mûemlékeink) 41.
198
Szõnyi Ottó dr.: Ferhád pasa fürdõje Pécsett. Historia 1(1928) 2. sz. 37.
199
Gerõ Gyõzõ: A pécsi Memi pasa fürdõ. Mûemlékvédelem 31(1987) 109–117.
200
Szõnyi O. dr.: i. m. 32–42.; Kárpáti Gábor jelentését ld. Régészeti Füzetek 38(1985) 112.
201
Evliyâ V. 267–269., 287.
202
Evliyâ V. 195–196.
203
Evliyâ V. 224–225.
204
Takáts Sándor: Ferhád pasa halála. In: Uõ: Bajvívó magyarok. Bp. [1956.] 192–193.; Gévay A.: i. m. 14.
205
Gerõ Gy. ezt az álláspontot képviseli. Gerõ Gy.: Az oszmán-török i. m. 121.
206
Kászim életrajzát részletesen feldolgozta: Dávid Géza: Kászim vojvoda, bég és pasa. I–II. Keletkutatás 1995. õsz 53–66., 1996. tavasz 41–56. Kászim pécsi mûködéséhez: Dávid Géza: Mo- hács–Pécs 16. századi bégjei. In: Pécs a török korban. Szerk. Szakály Ferenc. Pécs, 1999. 52–65.
207
A két név biztosan azonos személyt takar, hiszen a Memi sah Gázi fürdõ közvetlenül a Memi pasa dzsámi és medresze mellett állt.
208
Evliyâ VI. 115.
209
Evliyâ VI. 244–245., 270., 276–279.
210
Evliyâ VI. 102–103.
211
H. Dernschwam: i. m. 498.
212
Karácson I.: Török–magyar i. m. 43.
213
Ungnád i. m. 114.
214
D 7000, 11a.
215
Gencîne-i ahlâk i. m. 103b.
216
Evliyâ VI. 157. Magyarul: Evlia I. 295.
217
Evliyâ VII. 15. Magyarul: Evlia II. 30.
218
Wien, NB, Mxt, 630. (a kézirat számozatlan). Magyarul: Velics A–Kammerer E.: i. m. I. 55.
219
Dávid G.: Szigetvár i. m. 179.
220
Evliyâ VI. 300. Magyarul: Evlia I. 538.
221
Esterházy P.: i. m. 146.
222
Fejes János: Siklós múltja. Siklós, 1937. 202.; Gerõ Gyõzõ: Az oszmán-török építészet emlékei Siklóson. In: Város a Tenkes alján. Siklós évszázadai. Szerk. Kanyar József. Siklós, 2000. 106.
223
D 7000, 12a.
224
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
225
Evliyâ VII. 20.
226
Kiss István: Simontornya krónikája. Simontornya, 1938. 98.
227
D 7000, 14a.
228
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
229
Jakus Lajos: Török fürdõbõl és mecsetbõl evangélikus templom Szécsényben. Evangélikus Élet 1987. febr. 15. 1.
230
A szájhagyományt P. Nagy András (1730–1777) ferences szerzetes jegyezte fel a szécsényi kolostor Historia Domusában. Közli: P. König Kelemen: Hatszáz éves ferences élet Szécsényben. 1332–1932. A szécsényi ferencesek története a megye-, az ország- és az egyháztörténet tükrében. Vác, 1931. 169.
231
Az információkért Majcher Tamásnak, a szécsényi Kubinyi Ferenc Múzeum megbízott igazgatójának tartozom köszönettel.
232
Wien, NB, Mxt. 590, 50. Magyarul: Velics A.–Kammerer E.: i. m. I. 89.
233
Velics A.–Kammerer E.: i. m. II. 190.
234
D 7000, 15b.
235
Ìstanbul, Başbakanlìk Osmanlì Arñivi, Tapu, 570, 12.
236
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
237
Evliyâ VII. 142. Magyarul: Evlia II. 221.
238
Evliyâ VI. 121. Magyarul: Evlia I. 238.
239
Luigi Fernando Marsigli: Danubius Pannonico Mysicus. II. Amsterdam, 1726. 43. t. 1. ábra.
240
Dávid G.: Szigetvár i. m. 178.
241
D 7000, 13b.
242
Gencîne-i ahlâk i. m. 104a.
243
Vass Elõd: Szigetvár város és a szigetvári szandzsák jelentõsége az Oszmán-Török Birodalomban (1565–1689). In: Tanulmányok a török hódoltság i. m. 201.
244
Evliyâ VI. 307. Magyarul: Evlia I. 549.
245
Szita László: Szigetvár kapitulációjának visszhangja az egykorú nyugat-európai sajtóban. In: Tanulmányok a török hódoltság i. m. 153.
246
Bálint G.: i. m. 306.
247
Rózsa György: Régi várképek. Bp. 1959. 11. tábla.
248
Evliyâ VII. 136.
249
Fekete L.: A hódoltság kori i. m. 138.; Bálint G.: i. m. 241.; E. H. Ayverdi: i. m. 123.
250
Közli: Foerk E.: i. m. 1.
251
Evliyâ V. 205. Magyarul: Evlia I. 31.
252
Anton Peter Petri: Die Festung Temeschwar im 18. Jahrhundert. München, 1966. 72.
253
I. m. 1. t.
254
Evliyâ VII. 140.
255
Karácson I.: Török–magyar i. m. 60.
256
Ungnád i. m. 34.
257
D 7000, 12b.
258
Bálint G.: i. m. 239.
259
Evliyâ VI. 122. Magyarul: Evlia I. 239.
260
Tolna mezõváros monográfiája. Szerk. Glósz József–V. Kápolnás Mária. Tolna, 1992. 160–161. oldalak között.
261
Evliyâ VI. 227. Magyarul: Evlia I. 415.
262
Fekete Lajos: A török kori Vác egy XVI. századi összeírás alapján. In: A hódoltság török levéltári forrásai i. m. 99. (No 196.); Wien, NB, Krafft 290, 15b.
263
Evliyâ VI. 237. Magyarul: Evlia I. 436.
264
Dinnyés István–Kõvári Klára–Kvassay Judit–Miklós Zsuzsa–Tettamanti Sarolta–Torma István: Pest megye régészeti topográfiája. A szobi és a váci járás. Bp. 1993. (Magyarország régészeti topográfiája XIII/2.) 408., 430–432.
265
A házat attól a Dervis bégtõl vette Kászim, akit a házösszeírás a vilájet összeírójának nevez. A szandzsákösszeírásra 1559-ben kapott parancsot Dervis (Káldy-Nagy Gy.: Harács-szedõk i. m. 45–46. és Dávid Géza: Az elsõ szegedi bég, Dervis életpályája. Aetas 1999. 4. sz. 15–16.), azt valószínûleg 1560-ban végezte el, a fürdõ alapítása tehát kb. erre az idõpontra tehetõ. Így tehát Kászimunk nem azonos azzal a hasonnevû nógrádi béggel, akit 1552-ben már mint elhunytat említenek (Karácson I.: Török–magyar i. m. 122.).
266
Fekete L.: A török kori i. m. 126.
267
Vass Elõd: Vác a török korban. In: Vác története. I. Szerk. Sápi Vilmos. Szentendre, 1983. 106. és 6. kép.
268
Evliyâ VI. 237. Karakas Mehmedhez: Gévay A.: i. m. 26.
269
Evliyâ VII. 152–153. Karácson magyar fordítása a török kiadásban nem szereplõ információkat is tartalmaz: „E külvárosban öt kis fürdõ van: egyik az Olaszi kapun belül, a többi pedig mind a nagy csársiban [a piacon]”. Evlia II. 233.
270
Balogh Jolán: Varadinum – Várad vára. II. Bp. 1982. (Mûvészettörténeti füzetek 13/2.) 221–222.
271
Kisari Balla Gy.: Karlsruhei térképek i. m. 84., 339. (No. 80.)
272
Evliyâ VII. 166. Magyarul: Evlia II. 252.
273
Dávid Géza: Török uralom Veszprémben (1552–1566). In: Veszprém a török korban. Felolvasóülés Veszprém török kori emlékeirõl. Szerk. Tóth G. Péter. Veszprém, 1998. (Veszprémi múzeumi konferenciák 9.) 21.
274
Evliyâ VII. 50. Magyarul: Evlia II. 89.
275
Bálint G.: i. m. 306.
276
Evliyâ VII. 138. Magyarul: Evlia II. 216.
277
Bács-Bodrog vármegye. I. Szerk. Dr. Borovszky Samu. Bp. é. n. (Magyarország vármegyéi és városai) 209.

BALÁZS SUDÁR
BATHS IN OTTOMAN HUNGARY
The primary aim of the present paper was to collect all historical data on baths in Ottoman Hungary. An attempt was made at reconstructing their number and location, and identifying the persons who founded them and the time when they were available for service. The study is followed by a database of place-names arranged in alphabetical order. Each entry contains the relevant sources, the original texts themselves being listed in chronological order and succeeded by a short list of archeological studies. Finally, an analysis and interpretation of the sources are given. Despite the difficulties in assessing the exact number of baths in Ottoman Hungary, a total of approximately 75 can be identified.